ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/8331/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника Хомко Юрія Миколайовича звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просить: 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 24.08.1982 по 01.07.1989, а також періодів роботи на території Російської Федерації з 06.04.2001 по 28.02.2002 та з 01.01.2003 по 31.12.2003;
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1989 по 30.04.1996;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 із застосуванням пільгового коефіцієнта за періоди безпосередньої участі у заходах із забезпечення оборони України;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу періоди навчання та роботи в Російській Федерації, зазначені у п. 1 та період навчання з 01.09.1981 по 15.07.1982 у Стрийському професійно-технічному училищі №34 м. Стрий Львівської області;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.09.1989 по 30.04.1996;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком згідно ст. 115 Закону №1058-IV, з дати подання першої заяви — 10.06.2024 року.
Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що неодноразово звертався до пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії, однак позивачу у призначенні відмовлено. Зокрема вказує на те, що 10.06.2024 року, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком. Відповіддю від 18.07.2024 № 24256/03-16 ГУ ПФУ у Житомирській області скеровано відмову у призначенні пенсії. Згідно рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.07.2024 № 24256/03-16, за результатами розгляду наданих заявником документів встановлено, що страховий стаж становить 19 років 09 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 06.04.2001 по 28.02.2002 (трудова книжка НОМЕР_1 від 06.04.2001), а також період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2003 (договір № 8 від 01.01.2003), оскільки робота здійснювалась на території російської федерації, а з 01.01.2023 р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., період навчання з 01.09.1981 по 15.07.1982 відповідно атестату № 6222 від 15.07.1982, оскільки ПІБ в атестаті ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ), період навчання відповідно до диплому НОМЕР_2 від 08.06.1989, оскільки в документі відсутній початок навчання. ГУ ПФУ у Житомирській області прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 25 років. Позивач звертався із заявою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, яку розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Листом 03.09.2024 №15508-15382/К-02/8-0800/24 йому повторно відмовлено у призначенні пенсії, вказавши, що стаж становить 19 років 09 місяців 19 днів, а до страхового стажу не зараховано ті ж самі періоди, зокрема, робота в російській федерації у 2001– 2003 роках, період навчання з 01.09.1981 по 15.07.1982 (атестат №6222), оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище не відповідає паспортним даним, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 08.06.1989, оскільки відсутній початок навчання та зазначили, що період роботи з 01.09.1989 по 30.04.1996 зараховано до страхового стажу. 9 вересня 2024 року Позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком. Відповіддю № 084050019034 від 13.09.2024 скеровано відмову у призначенні пенсії. ГУ ПФУ у Донецькій області зазначив, що до страхового стажу не зараховано: період роботи з 06.04.2001 по 28.02.2002 згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06.04.2001, період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2003 згідно договору №8 від 01.01.2003, оскільки періоди роботи на території російської федерації починаючи з 01.01.1992 не зараховуються до стажу у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією та з 19.06.2023 Україною участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; період навчання з 01.09.1981 по 15.07.1982 згідно атестату №6222 від 15.07.1982, оскільки прізвище в атестаті « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу в паспорті « ОСОБА_3 »; період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 08.06.1989, оскільки не вказано початок навчання; період роботи з 01.09.1989 по 30.04.1996 згідно архівної довідки від 23.09.2011 К-135, оскільки зазначений період не підтверджено записами в трудовій книжці, у зв`язку з чим довідка підлягає перевірки щодо достовірності внесених до неї даних. У своїй відповіді №15508-15382/К-02/8-0800/24 від 03.09.2024 ГУ ПФУ у Запорізькій області прямо вказав, що період роботи з 01.09.1989 по 30.04.1996 зараховано до страхового стажу, що прямо суперечить відповіді ГУ ПФУ у Донецькій області №084050019034 від 13.09.2024.
Зазначає, що 25.09.2025 Позивач звернувся із заявою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, яку розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Далі - Відповідач). Позивачу надійшло Рішення про відмову у призначенні пенсії від 03.10.2025 № 084050019034. До страхового стажу не зарахували: навчання за дипломом від 08.06.1989 НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата початку навчання; роботи за архівною довідкою від 23.09.2011 № К-135 з 01.09.1989 по 30.04.1996, оскільки зазначений період не підтверджений записами трудової книжки; роботи в Російській Федерації за записами трудової книжки від 06.04.2001 АТ-VІІ з 06.04.2001 по 28.02.2002 та за договором від 01.01.2003 № 8 з 01.01.2003 по 31.12.2003, оскільки між Україною та Російською Федерацією відсутні будь-які двосторонні угоди, щодо пенсійного забезпечення. Що суперечить відповіді ГУ ПФУ у Запорізькій та Житомирській областях, які зарахували цей період до страхового стажу.
Позивач вважає протиправною відмову Відповідача щодо призначення дострокової пенсії за віком, у зв`язку із чим звертається до суду із даним позовом.
Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області подало до суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечило та просило у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначено, що позивача на момент звернення - 61 рік, страховий стаж на момент звернення позивача становив 17 років. За результатами розгляду заяви, винесено рішення від 03.10.2025 № 084050019034 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до п.4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058, оскільки Позивач не набув необхідного страхового стажу.
Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
25.09.2025 Позивач вчергове звернувся із заявою про призначення пенсії через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, яку передано для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви від 25.09.2025 року, Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Київській області 03.10.2025 року прийнято рішення про відмову у призначення пенсії за №084050019034 (а.с. 14).
Із вказаного рішення вбачається, що за доданими документами до страхованого стажу не зараховано періоди:
навчання за дипломом від 08.06.1989 року НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата початку навчання;
роботи за архівною довідкою від 23.09.2011 №К-135 з 01.09.1989 по 30.04.1996, оскільки зазначений період не підтверджений записами трудової книжки;
роботи в Російській Федерації за записами трудвоої книжки від 06.04.2001 року АТ-VII з 06.01.2001 року по 28.02.2002 року та за договором від 01.01.2003 року №8 з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, оскільки між Україною та Російською Федерацією відсутні будь які двосторонні угоди щодо пенсійного забезпечення.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню та правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV).
Разом з тим, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58), встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».
Судом встановлено, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач в період з 06.04.2001 року по 28.02.2002 року працював директором та заступником директора в компанії "Міг-Мак" (а.с. 32, на звороті). Вказана трудова книжка НОМЕР_3 заповнена відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.
У відповідності до трудового договору №8 від 01.01.2003 року, ОСОБА_1 працював на посаді касира на торговій площадці магазину №74 "Продукти" м. Ліпець в період з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року (а.с. 34-35).
Разом з тим, відповідно до архівних довідок з архівного відділу Феодосійської міської ради від:
23.09.2011 року №К-137 у відомостях на заробітну плату працівникам ВАТ "Феодосійський м`ясокомбінат" сума заробітної плати гр. ОСОБА_1 значиться за період з вересня 1989 року по грудень 1994 року
23.09.2011 року №К-138 у відомостях на заробітну плату працівникам ВАТ "Феодосійський м`ясокомбінат" сума заробітної плати гр. ОСОБА_1 значиться за період з січня 1995 року по січень 1996 року (а.с. 10-11). 
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями Закону № 1058-ІV.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", прийнятого 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закону № 1058), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту а) частини першої статті 3 Закону № 1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Статтею 66 Закону № 1788 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Подібні за суттю вимоги передбачені й в законодавстві російської федерації.
Так, відповідно до абзацу третього статті 3 Федерального закону «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17.12.2001 № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.
Відповідно до статті 22 Федерального закону № 167-Ф3 від 15.12.2001 "Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації" передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території Російської Федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян Російської Федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.
Федеральним законом «Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди» від 03.12.2011 № 379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 федерального закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону. Статтею 9 цього федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.
Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації № 400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в пенсійний фонд російської федерації.
Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет пенсійного фонду російської федерації виник з 01.01.2012.
Отже, як законодавством України так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. При чому, суд звертає увагу на те, що такий обов`язок щодо сплати страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії за іноземних громадян, зокрема й громадян України, саме до пенсійного фонду російської федерації виник у страхувальників лише з 01.01.2012.
Як встановлено судом, записи в трудовій книжці НОМЕР_1 підтверджують факт офіційного працевлаштування позивача в період з 06.04.2001 року по 28.02.2002 року, а трудовий договір № 8 від 01.01.2003 року підтверджує факт роботи позивача на посаді касира в магазині продуктів в період з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року. Крім того, архівними довідками від 23.09.2011 року за №К-137 та №К-138 підтверджено факт отримання позивачем заробітної плати у ВАТ "Феодосійський м`ясокомбінат" в період з вересня 1989 року по грудень 1994 року та з січня 1995 року по січень 1996 року.
З приводу доводів відповідача про припинення участі України у двосторонніх та багатосторонніх міжнародних договорах, укладених із російською федерацією, що є наслідком не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, то суд враховує наступне.
1 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022 якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.
Таким чином, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не враховувати до страхового стажу періоди роботи з 06.04.2001 року по 28.02.2002 року (згідно записів трудової книжки), з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року (згідно умов трудового договору) та період з вересня 1989 року по грудень 1994 року та з січня 1995 року по січень 1996 року (згідно архівних довідок від 23.09.2011 року).
Що стосується зарахування періоду навчання позивача з 24.08.1982 року по 01.07.1989 року до страхового стажу, то суд зазначає наступне.
Як вбачається із оскаржуваного рішення, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання слугувало те, що відсутня дата початку навчання.
Так, згідно пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так, на підтвердження навчання, позивач надав дублікат диплому серії НОМЕР_2 , в якому вказано, що в згідно рішення державної атестаційної комісії від 08.06.1989 році позивач отримав диплом про вищу освіту та присвоєно кваліфікацію "інженер-механік" (а.с. 22).
Разом з тим, суд констатує, що відповідно до вказаного дублікату диплому НОМЕР_2 неможливо встановити що період навчання проходив за денною формою.
Крім того, як встановлено судом, записи у трудовій книжці позивача, не підтверджують страховий стаж щодо навчання на денній (очній) формі у відповідний період та потребують додаткового підтвердження будь - якими іншими документами.
У матеріалах адміністративної справи міститься довідка від 21.08.2024 року №88-56-19/133, яка видана Міністерством науки і вищої освіти РФ, однак доказів того, що така була подана позивачем із заявою про призначення пенсії та відповідачем врахована при винесенні рішення суду не надано, відтак у цій частині позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Що стосується позовних вимог в частині здійснення перерахунку страхового стажу та застосування пільгового коефіцієнту за період безпосередньої участі у заходах забезпечення оборони України, то суд вказує такі вимоги є також передчасними, оскільки відповідач не відмовляв позивачу у здійсненні перерахунку страхового стажу та застосування пільгового коефіцієнту за період безпосередньої участі у заходах забезпечення оборони України, такої відмови оскаржуване рішення не містить, так як пенсія позивачу ще не призначена.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.
Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовлює документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування спірного стажу.
З урахуванням викладеного, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 25.09.2025 року, з врахуванням періодів з 06.04.2001 року по 28.02.2002 року (згідно записів трудової книжки), з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року (згідно умов трудового договору) та період з вересня 1989 року по грудень 1994 року та з січня 1995 року по січень 1996 року (згідно архівних довідок від 23.09.2011 року), та з урахуванням висновків суду.
Враховуючи, те що оскаржуваним рішення від 03.10.2025 року позивачу відмовлено у зарахуванні періодів з 06.04.2001 року по 28.02.2002 року (згідно записів трудової книжки), з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року (згідно умов трудового договору) та періоду з вересня 1989 року по грудень 1994 року та з січня 1995 року по січень 1996 року (згідно архівних довідок від 23.09.2011 року), суд приходить до висновку, що таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Так, питання призначення і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 9, 72-76, 242 -246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (пров. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.10.2025 року №084050019034.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (пров. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500, код ЄДРПОУ: 22933548) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до загального трудового стажу період його роботи з 06.04.2001 року по 28.02.2002 року (згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ), з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року (згідно умов трудового договору №8 від 01.01.2003 року) та період з вересня 1989 року по грудень 1994 року та з січня 1995 року по січень 1996 року (згідно архівних довідок від 23.09.2011 року за №К-137 та №К-138).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (пров. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500, код ЄДРПОУ: 22933548) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про призначення пенсії від 25.09.2025 року, з врахуванням періодів роботи з з 06.04.2001 року по 28.02.2002 року (згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ), з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року (згідно умов трудового договору №8 від 01.01.2003 року) та період з вересня 1989 року по грудень 1994 року та з січня 1995 року по січень 1996 року (згідно архівних довідок від 23.09.2011 року за №К-137 та №К-138).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	С.А. Гебеш