ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ 
м. Запоріжжя

Іменем України
РІШЕННЯ
30 червня 2026 року	Справа № 322/1417/25	

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Гасанбекова С.С.,
при секретарі судового засідання Татуковій А.Д.,

за участю:
представника позивача – адвоката Говіної Л.В.,
представника відповідача – адвоката Шиша А.Б. (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні 22.06.2026 цивільну справу
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:	ОСОБА_2 	
третя особа:	Фермерське господарство «Аграрій-2008»	
про:	розірвання договору оренди та скасування державної реєстрації права оренди. 	

23 вересня 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:
- розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2323681300:10:007:0002, площею 9,8201 га, розташованої на території колишньої Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 036679 від 08.08.2001 № 1639, укладений 01.12.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди від 01.12.2018, індексний номер: 60785460 від 06.10.2021 09:13:38, реєстратор Бобко Віталій Євгенійович, виконавчий комітет Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, щодо земельної ділянки площею 9,8201 га, кадастровий номер: 2323681300:10:007:0002, розташованої на території колишньої Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що була проведена на підставі договору оренди між померлою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке.
Новомиколаївським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення від 24 квітня 2024 року у цивільній справі № 322/1609/23 за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 9,8201 га, кадастровий номер земельної ділянки: 2323681300:10:007:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області та належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №036679, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка фактично прийняла частину спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачу стало відомо наявність договору оренди з ОСОБА_2 та договору суборенди з Фермерським господарством «Аграрій-2008» на земельну ділянку площею 9,8201 га, кадастровий номер земельної ділянки: 2323681300:10:007:0002. 
З моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3 , орендна плата за користування вищезазначеної земельної ділянки не сплачувалася, та не вносилася на депозит нотаріуса або нотаріальної контори у порядку, передбаченому ст. 537 ЦК, ст. 85 Закону «Про нотаріат» від 02.09.93 р. № 3425-ХІІ та гл. 21 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5.
Інша 1/2 частка земельної ділянки з кадастровим номером 2323681300:10:007:0002, належить відповідачу по справі ОСОБА_2 . За твердженням позивача, саме відповідач, навмисно та недобросовісно діючи, ухилялася від свого обов`язку реєстрації речового права на оренду земельної ділянки, таке тривале затягування державної реєстрації не пов`язане не із непереборними обставинами, а викликане бажанням орендаря штучно продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки.
Підставами для розірвання спірного договору оренди землі позивач вважає поєднання в особі відповідача власника та орендаря земельної ділянки, а також систематичне невнесення орендної плати відповідачем.
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06.10.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
29.10.2025 судом отримано відзив відповідача на позовну заяву.
В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що чинним законодавством не передбачено такої підстави для припинення договору оренди землі як поєднання в одній особі співвласника та орендаря земельної ділянки, що відбулося у даній справі.
Твердження позивача про систематичне невнесення орендної плати відповідач вважає безпідставними, оскільки саме з вини позивача відповідач не мав реквізитів для перерахування орендної плати за спірним договором. Водночас, отримавши реквізити позивача, відповідач сплатив оренду земельної ділянки за 2024 рік.
24.11.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, а також клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
03.12.2025 відповідач подав до суду заперечення.
Вища рада правосуддя рішенням від 30 грудня 2025 року № 2814/0/15-25 із 02 січня 2026 року змінила територіальну підсудність судових справ Новомиколаївського районного суду Запорізької області шляхом її передачі до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Згідно з ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вищезазначене рішення Вищої ради правосуддя стало підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді Новомиколаївського районного суду Запорізької області, до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.03.2026 № 386/0/15-26 суддю Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбекова Сергія Сергійовича було відряджено до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 23 березня 2026 року.
23.03.2026 справу було передано судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Гасанбекову С.С.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 24.03.2026 справу було прийнято до провадження, призначено підготовче засідання на 03.04.2026.
Ухвалою суду від 03.04.2026 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 22.06.2026 судом було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 16год. 30хв. 30.06.2026.
Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,
встановив:
01.12.2018 між ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2323681300:10:007:0002, строком на 49 років.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.11.2020 серії НОМЕР_1 .
1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 2323681300:10:007:0002 успадкувала ОСОБА_2 , а інша половина цієї земельної ділянки належить позивачу, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.07.2025 № 437219761.
Вищезазначеною інформаційною довідкою від 29.07.2025 № 437219761 також підтверджується наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про інше речове право – право оренди земельної ділянки від 04.10.2021 № 44330967 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2323681300:10:007:0002, при цьому орендодавцями цієї земельної ділянки є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , по 1/2 частині кожен, а орендарем – ОСОБА_2 .
Підставою для внесення запису про інше речове право – право оренди земельної ділянки від 04.10.2021 № 44330967 зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60785460 від 06.10.2021.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо факту укладення договору оренди землі від 01.12.2018 суд зазначає таке.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі – Закон № 161-XIV) визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV. Таким висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №357/8277/19 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР: 110367952).
Договір оренди землі від 01.12.2018 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2323681300:10:007:0002 було підписано за життя ОСОБА_3 , відтак цей договір є укладеним, а проведення державної реєстрації права оренди за цим договором після її смерті не змінює цього факту.
Щодо вимоги про розірвання договору оренди землі, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч. 3 ст. 653 ЦК України).
Зі змісту ст. 653 ЦК України випливає, що питання про розірвання договору може розглядатися лише в тому разі, якщо цей договір не припинився з інших підстав, передбачених законом або договором.
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 31 Закону № 161-XIV договір оренди землі припиняється в разі поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря.
Зазначене положення Закону № 161-XIV відповідає загальному правилу припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, закріпленому в. ч .1 ст. 606 ЦК України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 310/7011/17 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР: 98765058) наведено такі висновки щодо застосування ст. 356 ЦК України. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок – один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок – два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
У постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 295/4514/16-ц (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР: 85174051) зазначено, що аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. 
Тобто, частка в праві спільної часткової власності та земельна ділянка є окремим об`єктом цивільних прав.
Вищезазначені висновки Верховного Суду спростовують позицію відповідача по справі щодо часткового поєднання власника та орендаря земельної ділянки, а відтак продовження дії договору оренди землі від 01.12.2018 щодо належної позивачу частини земельної ділянки, оскільки право спільної часткової власності як позивача, так і відповідача поширюється на всю земельну ділянку, що є об`єктом оренди за цим договором, а не на конкретно визначену її частину.
Законом № 161-XIV не передбачено можливості укладення договору оренди між співвласниками земельної ділянки щодо належних їм часток у праві спільної власності. Натомість, частинами першою та другою статті 88 ЗК України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. 
Таким чином, у даному випадку судом встановлено наявність обставини, передбаченої абз. 4 ч. 1 ст. 31 Закону № 161-XIV, відповідно до якої договір оренди землі від 01.12.2018 є припиненим. Таке припинення є безумовним і не залежить від подальшого вирішення співвласниками питання про поділ земельної ділянки, що була об`єктом оренди.

Щодо моменту припинення договору оренди землі, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Тобто, в момент державної реєстрації за орендарем права власності на всю або частину орендованої земельної ділянки відбувається поєднання в одній особі власника та орендаря.
Отже, договір оренди землі від 01.12.2018, укладений між ОСОБА_3 та відповідачем, припинився з моменту державної реєстрації за відповідачем права власності на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 2323681300:10:007:0002, тобто з 15.03.2024, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.07.2025 № 437219761, номер відомостей про речове право: 54133761.
З огляду на викладене, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі від 01.12.2018, який на момент звернення позивача до суду вже був припиненим, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 31 Закону № 161-XIV, відтак в цій частині позов не підлягає задоволенню.
В іншій частині вимог суд визнає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки наявність державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, на підставі припиненого договору оренди землі, порушує права позивача на володіння та користування своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 88 ЗК України, ст. 358 ЦК України).
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 13.08.2025 № 1.259680745.1, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Звертаючись до суду, позивач зазначив, що подав позов немайнового характеру.
Проте, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
Відповідно до п.п. 9, 11 договору оренди землі від 01.12.2018 орендна плата за договором становить 12236,00 грн на рік, отже ціна цього позову становить: 12236*3 = 36708,00 грн.
Таким чином, позов у цій справі містить як вимогу майнового характеру (про розірвання договору оренди), так і вимогу немайнового характеру (про скасування державної реєстрації права оренди). 
Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі – Закон № 3674-VI) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру.
Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI).
Отже, недоплачена позивачем сума судового збору становить: 3028*0,4 = 1211,20 грн., що підлягає стягненню з нього у дохід Державного бюджету України, враховуючи відмову в задоволенні позовної вимоги майнового характеру. Відповідний правовий висновок щодо можливості стягнення недоплаченої суми судового збору у дохід Державного бюджету України викладено у постанові Верховного Суду від 04.06.2025 у справі № 550/1079/21 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР: 129148044).
Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на його корить, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші документально підтверджені судові витрати у справі відсутні.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 158, 258, 259, 263 – 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та скасування державної реєстрації права оренди – задовольнити частково.
2. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 9,8201 га, кадастровий номер: 2323681300:10:007:0002, номер запису про інше речове право: 44330967, дата та час державної реєстрації: 04.10.2021 16:00:55. 
3. В задоволенні решти позову – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 у дохід Державного бюджету України недоплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
6. Реквізити учасників справи:
- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;
- третя особа: Фермерське господарство «Аграрій-2008», вул. Магістральна, 9, кв. 3, с-ще Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, 70101, ідентифікаційний код: 35772092. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Суддя С.С. Гасанбеков