ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 р.	Справа № 520/12598/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/12598/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 у справі №520/12598/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 104350009888 від 23.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.02.1992 до 28.06.1993 на території Російської Федерації згідно із записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.01.1990 та повторно розглянути заяву від 18.12.2024 про призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою від 01 грудня 2025 року Харківський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виправлення описки у судовому рішенні.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишено без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі №520/12598/25 залишено без змін.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, в якій просить роз`яснити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 у справі №520/12598/25 в частині зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.02.1992 до 28.06.1993 на території Російської Федерації згідно із записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.01.1990, а саме: до якого саме стажу необхідно зарахувати вищезазначений період роботи.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про роз`яснення судового рішення від 22.08.2025 у справі №520/12598/25 - відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 р. та ухвалити нове судове рішення, яким роз`яснити рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відмовляючи в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 року у справі №520/12598/25 є вмотивованим і зрозумілим, а позовні вимоги про призначення пенсії на пільгових умовах позивачем не заявлялися, та, відповідно, не були предметом судового розгляду в даній справі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Так, за правилами ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що роз`яснення судового рішення за своєю правовою суттю є одним із способів усунення його недоліків, яке не передбачає виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Отже, метою роз`яснення судового рішення є більш повне та детальне викладення тих частин рішення, розуміння яких викликає труднощі, без внесення змін до рішення по суті і без вирішення питань, які не були предметом судового розгляду.
Водночас незрозумілість судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та викликають суперечки під час виконання.
Колегія суддів зазначає, що виходячи з системного тлумачення положень вказаної статті, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усуненні неясності судового акту і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі, роз`яснено може бути рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.
Такий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №823/361/18.
Тобто роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз`яснюючи рішення, суд не вносить зміни в існуюче рішення.
Водночас вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а з її змісту слідує, що такі критерії має навести особа, яка звертається з заявою про роз`яснення судового рішення.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 у справі №520/12598/25 адміністративний позов задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.02.1992 до 28.06.1993 на території Російської Федерації згідно із записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.01.1990 та повторно розглянути заяву від 18.12.2024 про призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У заяві відповідач зазначає, що є незрозумілим до якого саме Списку необхідно зарахувати період роботи з 24.02.1992 до 28.06.1993 позивача як до пільгового стажу.
Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про призначення пенсії на пільгових умовах позивачем не заявлялися, та, відповідно, не були предметом судового розгляду в даній справі.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про роз`яснення судового рішення від 22.08.2025 у справі №520/12598/25.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 р. – без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 по справі № 520/12598/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 14.05.2026 року