ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12884/25 Суддя (судді) першої інстанції: Скрипка І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Коротких А.Ю.,
суддів Сорочка Є.О.,
Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року про закриття провадження у справіза адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України про визнання протиправним і скасування окремого пункту наказу та визнання дій протиправними,-
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року закрито провадження в адміністративній справі № 320/12884/25 за позовом ОСОБА_1 до Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України про визнання протиправним і скасування окремого пункту наказу та визнання дій протиправними.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 27 квітня 2026 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом цього позову є: пункт 1 наказу Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України від 05.03.2025 року № 32 «Про проведення чергової атестації наукових працівників» про затвердження складу атестаційної комісії; дії Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України щодо ненадання відповіді по суті заяви ОСОБА_1 від 10.03.2025 вх. № 16 про зміну складу атестаційної комісії.
Як видно із довідки Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України від 13.01.2025 року № 5-К, позивач, будучи кандидатом технічних наук, дійсно працює за основним місцем роботи у Фізико-технологічному інституті металів та сплавів НАН України: з 04.12.2013 року (наказ від 04.12.2013 року № 148-к) по 01.06.2015 року на посаді наукового співробітника у відділі термометрії та фізико-хімічних досліджень; з 02.06.2025 року (наказ від 02.06.2025 року № 84-к) по 30.04.2016 року на посаді старшого наукового співробітника відділу термометрії та фізико-хімічних досліджень за результатами атестації; з 01.05.2016 року (наказ від 29.04.2016 року № 59-к) по теперішній час на посаді старшого наукового співробітника у відділі безперервного лиття та деформаційних процесів.
Стаж роботи в установі НАН України станом на 01.01.2025 року складає 11 років.
10.03.2025 року позивач звернувся до в.о. директора ФТІМС НАН України член-кореспондента Анатолія Нарівського із заявою (вх. № 16) про зміну складу атестаційної комісії з атестації співробітників ВБЛДП відповідно до вимог ПКМУ № 1475, у якій просив виконати вимоги пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.1999 № 1475 «Про затвердження Положення про атестацію наукових працівників» щодо необхідності виключення конфлікту інтересів шляхом виключення зі складу комісії з атестації співробітників ВБЛДП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі зміною їх на інших осіб, які не є співробітниками ВБЛДП. У випадку невиконання вимог пункту 11 ПКМУ № 1475, просив надати належним чином завірений наказ ФТІМС НАН України для оскарження його у судовому порядку. Просив також надати відповідь на руки.
У відповідь на заяву позивача, відповідач листом від 11.03.2025 року № 87/01/96 «Про зміну складу атестаційної комісії» повідомив, що у ФТІМС НАН України немає особи, яка б працювала на посаді в.о. директора.
У матеріалах справи наявна копія наказу Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України від 05.03.2025 року № 32 «Про проведення чергової атестації наукових працівників».
Цим наказом, у відповідності до пункту 3 частини четвертої статті 6 і частини першої статті 29 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та керуючись Положенням про атестацію наукових працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.1999 року № 1475 (зі змінами), на виконання розпорядження Президії НАН України від 08.10.2024 року № 555 «Про проведення чергової атестації наукових працівників установ НАН України», наказано затвердити склад комісії для проведення атестації наукових працівників на підставі рішення Вченої ради Інституту - протоколу від 04.03.2025 року № 2 (пункт 1 наказу).
Зі змісту позовної заяви судом першої інстанції встановлено, що на обґрунтування порушених прав позивача оскаржуваним пунктом 1 наказу відповідача від 05.03.2025 року № 32 під час затвердження складу атестаційної комісії, позивач зазначив, що склад атестаційної комісії, на його переконання, прямо впливає на результати атестації позивача і порушення законодавства та конфлікт інтересів при формуванні складу атестаційної комісії, що, на думку позивача, неминуче призведе до неправильних висновків атестаційної комісії.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018 року у справі № 819/362/16, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 826/27224/15, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Публічно-правовим уважається спір, у якому учасники спірних відносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17.
За нормами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктами 3, 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом першої інстанції встановлено, що Фізико-технологічний інститут металів та сплавів НАН України (код ЄДРПОУ: 05417153) зареєстровано як юридичну особу 26.04.1996 року (дата запису: 16.06.2005, номер запису: 10721200000003643).
Відповідач є державною організацією (установою, закладом), засновник Національна академія наук України. Основний вид діяльності: 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук.
Відповідно до Статуту Фізико-технологічний інститут металів та сплавів НАН України, затвердженого розпорядженням Президії НАН України від 31.01.2017 № 64, який розміщений на сайті відповідача за посиланням: https://ptima.nas.gov.ua/images/stories/docs/statut.pdf: « 1.1 Фізико-технологічний інститут металів та сплавів Національної академії наук України (далі Інститут) є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності і перебуває у віданні НАН України та входить до складу Відділення фізикотехнічних проблем матеріалознавства НАН України (далі - ВФТПМ НАН України).
1.3. Інститут діє відповідно до Конституції України, Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та інших актів законодавства, Статуту Національної академії наук України, Основних принципів організації та діяльності наукової установи Національної академії наук України та цього Статуту.
1.5. Інститут є юридичною особою, має самостійний баланс, круглу печатку зі своїм найменуванням, інші необхідні печатки та штампи, рахунки у національній та іноземній валюті, відкриті відповідно до законодавства України, а також може мати товарний знак, який реєструється в установленому порядку, емблему, веде діловодство та бухгалтерський облік згідно із законодавством України.
Інститут має право укладати угоди, набувати майнових та немайнових прав, нести відповідальність, бути позивачем і відповідачем у суді відповідно до законодавства.
1.6. Інститут створений та діє з метою проведення наукових досліджень, спрямованих на отримання та використання нових знань у галузі металургії та матеріалознавства, доведення наукових і науково-технічних знань до стадії практичного використання, підготовки висококваліфікованих наукових кадрів, задоволення соціальних, економічних і культурних потреб та інноваційного розвитку країни.
Для Інституту наукова діяльність є основною.
Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку у сфері наукової і науково-технічної діяльності, створює умови для провадження наукової і науково-технічної діяльності, задоволення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку шляхом взаємодії освіти, науки, бізнесу та влади врегульовані Законом України від 26.11.2015 року № 848-VІІІ «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі - Закон № 848-VІІІ).
За приписами статті 1 Закону № 848-VІІІ наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження; наукова (науково-технічна) робота - наукові дослідження та науково-технічні (експериментальні) розробки, проведені з метою одержання наукового, науково-технічного (прикладного) результату. Основними видами наукової (науково-технічної) роботи є науково-дослідні, дослідно-конструкторські, проектно-конструкторські, дослідно-технологічні, технологічні, пошукові та проектно-пошукові роботи, виготовлення дослідних зразків або партій науково-технічної продукції, а також інші роботи, пов`язані з доведенням нових наукових і науково-технічних знань до стадії практичного використання; наукова (науково-дослідна, науково-технологічна, науково-технічна, науково-практична) установа (далі - наукова установа) - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, утворена в установленому законодавством порядку, для якої наукова та (або) науково-технічна діяльність є основною; науковий працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадить наукову, науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством; основна діяльність наукових установ - проведення фундаментальних досліджень, прикладних наукових досліджень і науково-технічних (експериментальних) розробок, надання науково-технічних послуг, проведення наукової і науково-технічної експертизи, підготовка наукових кадрів, розвиток і збереження наукової інфраструктури.
Щодо посилань позивача про статус відповідача, як державної установи, суд уважає за необхідне зазначити таке.
За приписами частини другої статті 81 Цивільного кодексу України, юридичні особи залежно від порядку їх створення поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.
Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Названа стаття Цивільного кодексу України містить вказівку на одну зі складових порядку створення юридичних осіб публічного права, у частині третій якої зазначено, що в Цивільному кодексі України встановлюється порядок створення виключно юридичних осіб приватного права, у той час, як порядок створення юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.
Однією із ознак юридичної особи публічного права є реалізація публічних інтересів держави чи територіальної громади.
Із аналізу правової природи юридичної особи публічного права, із урахуванням особливостей, передбачених Законом № 848-VІІІ, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин.
Юридичні особи публічного права поряд із іншими юридичними та фізичними особами можуть брати участь у цивільних правовідносинах. Виступаючи як суб`єкт цивільних правовідносин, юридична особа публічного права користується такими ж правами і несе такі ж обов`язки, як і інші суб`єкти цивільного права.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно встановив, що належність відповідача до юридичних осіб публічного права вказує лише на порядок створення такої юридичної особи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що функції Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України не містять владної складової, та він не діє як суб`єкт владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій, а спір випливає із трудових відносин.
Щодо позовних вимог у частині визнання протиправними дій Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України стосовно ненадання відповіді по суті заяви позивача від 10.03.2025 року вх. № 16 про зміну складу атестаційної комісії, як такі, що порушують вимоги статей 15 та 19 Закону України № 393/96-ВР «Про звернення громадян», суд зазначає, що позивач помилково ототожнює державну наукову установу з суб`єктом владних повноважень із наведених судом положень Закону № 848-VІІІ та статутної діяльності відповідача.
Із урахуванням положень Закону № 848-VІІІ та Статуту відповідача, Фізико-технологічний інститут металів та сплавів НАН України не є суб`єктами владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а його діяльність державної наукової установи не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом.
За приписами статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 4 названого Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
У відповідності до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про доступ до судових рішень», «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження», «Про адміністративну процедуру».
За нормами статті 15 названого Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань), у той час як статтею 19 цього Закону передбачено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.
Таким чином, положення Закону України «Про звернення громадян» поширюються, окрім суб`єктів владних повноважень, також і на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності.
Із урахуванням викладеного, позовні вимоги заявлені до Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України, який не є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому спір не є публічно-правовим у відповідності до положень статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач у цьому спорі не є суб`єктом владних повноважень, не здійснює публічно-владні управлінські функції по відношенню до позивача у спірних правовідносинах, у зв`язку із чим цю справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року про закриття провадження у справі - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.