ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року місто Київ.
Справа № 752/10734/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4115/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді: Желепи О.В.,
суддів: Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мневець Олександр Миколайович, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року (ухвалено у складі судді Кордюкової Ж.І., дата складення повного тексту рішення - 22 жовтня 2025 року)
у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, послуги постачання гарячої води, послуги з теплової енергії та абонентське обслуговування,-

ВСТАНОВИВ

У травні 2025 року позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що до 01 травня 2018 року послуги з надання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювало ПАТ «Київенерго», яке на підставі договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги (цесії) передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого та гарячого водопостачання.
Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідачів по заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, спожиті до 01 травня 2018 року, у розмірі 10 643 грн.
З 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
З 01 листопада 2021 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії та з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився (не відключався).
Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість: за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 10 643 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 398,89 грн та інфляційні втрати у розмірі 1585,81 грн; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 54 390, 19 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 2038,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 8104,14 грн; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1725,56 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 18,83 грн, пеня у розмірі 22,91 грн та інфляційні втрати у розмірі 77,30 грн; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 118 722,64 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 3885,70 грн, пеня у розмірі 4727,60 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 889,11 грн, зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 223,28 грн, зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн, що разом становить 223 166,27 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та судові витрати.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 10643 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 398,89 грн та інфляційні втрати у розмірі 1585,81 грн; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 54390, 19 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 2038,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 8104,14 грн; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1725,56 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 18,83 грн, пеня у розмірі 22,91 грн та інфляційні втрати у розмірі 77,30 грн; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 118722,64 грн, нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 3885,70 грн, пеня у розмірі 4727,60 грн та інфляційні втрати у розмірі 15889,11 грн, зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 223,28 грн, зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн, що разом становить 223166 (двісті двадцять три тисячі сто шістдесят шість) грн 27 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3347 (три тисячі триста сорок сім) грн 49 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мневець О.М. 03 листопада 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вирішити питання судового збору та витрат на професійну правову допомогу.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що станом на 01 жовтня 2025 року у відповідача відсутній борг перед позивачем за постачання теплової енергії, що підтверджено рахунком-повідомленням, оформленим на ім`я ОСОБА_1 . Зазначене нарахування сплачно ОСОБА_1 09 квітня 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією про сплату за постачання теплової енергії - ТО (ЦО) на суму 1725,56 грн. Вважає,що заборгованість відсутня, а суд першої інстанції стягнув неіснуючий борг в розмірі 1725,56 грн.
Зазначає, що матеріали справи не містять жодного письмового доказу з показами лічильника на початок кожного опалювального періоду, щомісячні об`єми спожитої теплової енергії, покази на кінець кожного опалювального періоду, які є обов`язковими чинниками для розрахунку та підтверджуються актами встановленої форми, що складаються за участю постачальника послуги разом з представником керуючої компанії щомісячно. Враховуючи відсутність в матеріалах справи розрахунку, виконаного відповідно до наведеної норми матеріального права, відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума не є обґрунтованою та, відповідно, до положень ст. ст. 76-79 ЦПК України наданий позивачем розрахунок не є належним, достовірним та допустимим доказом наявності заборгованості.
Вказує, що позивач також не надав до суду відомостей про повірку вузла комерційного обліку відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», акти про зняття показів загальнобудинкового засобу обліку теплової енергії, тарифи, що унеможливлює визначення обсягів та вартості наданої послуги відповідно до розрахунку, на підставі якого заявлені позовні вимоги у дійсній справі.
Звертає увагу, що за наявності не спростованого позивачем доказу зменшення суми боргу за спожиті послуги в тому числі і за постачання гарячої води на 41 125,14 грн, суд першої інстанції проігнорував наданий стороною відповідача доказ, який спростовує вимоги позивача стосовно суми заборгованості, та стягнув на його користь повну суму, заявлену у позові, що є підставою скасування ухваленого судом першої інстанції рішення у справі.
Наголошує, що відповідач заявляв в суді про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, виходячи з того, що сума заборгованості розрахована за період з 01 липня 2015 року, а тому до нарахувань заборгованості за період з 01 липня 2015 року по 12 брезня 2017 року підлягають застосуванню наслідки пропуску позивачем строку позовної давності встановлені ст. 267 ЦК України.
Вважає, що нарахування відповідачу пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги за період 24 лютого 2022 року по 21 квітня 2023 року є незаконним, але суд першої інстанції не застосував наведені положення постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206, що є підставою скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва в цій частині.
Також, відповідач просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи, апелянт направив позивачу апеляційну скаргу з додатками до електронного кабінету КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», яка відповідно до квитанції №4949378 була доставлено позивачу 03 листопада 2025 року о 16 год. 40 хв., а також зі звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, ухвала про відкриття апеляційного провадження була доставлена до електронного кабінету позивача 24 листопада 2025 року о 14 год. 40 хв.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні, яке призначене на 14 кітня 2026 року ОСОБА_1 та його представник - адвокат Мневець О.М., підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити, з підстав викладених у ній.
Позивач у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений судом належним чином.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляд.
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що КП «Київтеплоенерго» правомірно набуло право вимоги до відповідачів за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої, які надавалися ПАТ «Київенерго» до 01 травня 2018 року та надані достатні, належні та допустимі докази на підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача за надані позивачем послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Також суд першої інстанції вказав, що відповідач не надав до суду доказів того, що він не користувався, наданими позивачем послугами, що його кімната обладнана індивідуальними засобами обліку, які у передбаченому законодавством порядку прийняті на облік позивачем, також відповідачем не спростовано розмір заборгованості та не надано контррозрахунку розміру заборгованості за надані послуги.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується з таким висновком, виходячи із наступних обставин.
Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ «Київенерго» передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані ПАТ «Київенерго» за період з 01 серпня 2018 року до дати укладання цього договору - Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
Відповідно до Витягу (Додатку № 1 до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року до позивача перейшло право вимоги за кімнатою АДРЕСА_2 , у розмірі 10643 грн - заборгованість за послуги з центрального гарячого водопостачання.
Надання послуг відповідачу здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року (4511).
Відповідно до п. 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загального боргу.
Встановлено, що з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Позивачем підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 22 липня 2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Водночас такому праву прямо відповідає визначений в п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 3 статті 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги дієздатніособи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.
Квартира в якій проживає ОСОБА_1 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку від постачання гарячої води та опалення не відключалась, а тому відповідач є споживачем послуг, які надає позивач і несе солідарну відповідальність за не оплату вартості таких послуг.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду, щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 10 643 грн, інфляційною складовою боргу у розмірі 1585,81 грн та 3% річних у розмірі 398,89 грн, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У ст. 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювались на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно з матеріалами справи сума позовних вимог позивача до відповідача за Договором цесії за спожиті до 01 травня 2018року послуг становить 10 643 грн за послуги централізованого гарячого водопостачання, інфляційною складовою боргу у розмірі 1585,81 грн та 3% річних у розмірі 398,89 грн.
Крім того, 08 квітня 2026 року позивач подав письмові пояснення в яких навів перерахунок заборгованості за період до 01 травня 2018 року, з якого вбачається, що відсутній борг за водопостачання у розмірі 10 643, проте залишається не сплаченою інфляційна складова боргу у розмірі 1585, 81 грн та 3% річних - 398,89 грн. Однак колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні таких вимог.
Судом встановлено, що споживачем не було спожито послугу до травня 2018 року з гарячого водопостачання у визначеному позивачем розмірі, суду також не надано достатьно доказів на підтвердження переходу до позивача прав вимоги за борги, що утворились до 01 травня 2018 року , а тому нарахування на такий борг інфляційної складової та 3% річних є безпідставним та таким, що не відповідає загальним засадам цивільного судочинства, передбачених ст. 3 ЦК України, засадам розумності та справедливості. 

Щодо заборгованості за послуги гарячого водопостачання, інфляційних нарахувань та 3% річних у період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року та з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне. 

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири блані квартими засоми обліку, споживачі, які не зняли та не передали
показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. (Постанова КМУ від 21.07.2005 N?630)
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: 
у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу):
у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту ті
виявлення; 
у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період.
Відповідно до п 14 Постанови 630 показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.
Пунктом 20 Постанови 630 встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договоруна встановлення засобів обліку. У платіжному документіпередбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу наданий вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у т.ч. демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку.
Колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві від 27 лютого 2025 року заборгованість за послуги надані з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021року централізованого постачання гарячої води становила - 54390,19 грн, інфляційна складова боргу - 8104,14 грн, три відсотка - у розмірі 2038,51 грн - заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021року по 31 січня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 118722,04 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 15889,11 грн, три відсотки - у розмірі 3885,70 грн, пеня у розмірі 4727,60 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2026 року відповідач звернувся до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» з заявою про проведення ним повірки лічильника гарячої води, внесення показань лічильника та здійснення коригувань за послугу з централізованого постачання гарячої води.
Після чого, позивачем внесено коригування щодо послуги постачання гарячої води по періоду зазначеному в позовній заяві і встановлено: заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води становить - 44176,51 грн (відкориговано на 10213,68 грн), заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025року послуги з постачання гарячої води становить64332,45 грн (відкориговано на 5018,17), інфляційна складова боргу - 8104,14 грн, три відсотка - у розмірі 2038,51 грн, (долучено інформацію з програми погашення боргу по особовому рахунку).
Відповідно до наданих апеляційному суду письмових поґснень позивача, що зареєстровані 08 квітня 2026 року основні позовні вимоги та скориговані позивачем суми відповідачем погашені.
Позовні вимоги, які не сплачено під час судового розгляду справи в тому числі апеляційному суді становлять інфляційну складову боргу 1585 грн. 81 коп, 3% річних 398 грн. 89 коп. на заборгованість до 01 травня 2018 року
Також інфляційну складову боргу 8181 грн. 44 коп., три відсотки річних 2057, 34 грн., пеня 22, 91 грн. на заборгованість з 01 травня 2018 року.
Такий лист є за своєю природою заявою про зменшення позовних вимог, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Таким чином, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Позивач вважає, що відповідач порушив умови Договору, а саме строки оплати, що призвело до звернення з позовом до суду, а оплата частини основного боргу здійснена після відкриття провадження у справі, період просторочення виконання зобов`язання станом на 31 березня 2026 року не змінився , у зв`язку з чим розмір пені, 3% річних та інфляційна складова боргу залишаються без змін та підлягають стягненню.
Колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача, оскільки ним було здійснено коригування заборгованості відповідно до лічильника, а тому інфляційна складова, 3% річних повинна нароховуватись на відкореговану суму боргу.
Таким чином, інфляційна складова боргу за прострочення погашення заборгованостіз з центрального постачання гарячої води, що утворилась з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року становить 7043, 51 гривень, 3% річних - 1652гривень. 
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 347, 49 гривень.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мневець Олександр Миколайович задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 рокузмінити, виклавши його резолютивну частину наступним чином.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» інфляційну складову боргу за прострочення погашення заборгованості з центрального постачання гарячої води, що утворилась з 01 травня 2018 року до 31 жовтня2021 року в сумі 7043 грн. 51 коп., 3% річних в сумі 1652 грні та судовий збір 3 347 грн. 49 коп. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 травня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова