Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.06.2026  	Справа №607/4857/26 Провадження №2-а/607/195/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Багрія Т.Я., з участю секретаря судового засідання Новосад С.В., представника позивача – адвоката Колодія А.С., представника відповідача Лобач М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - 
встановив:
Представник позивача – адвокат Колодій А.С. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: скасувати постанову серії ЕНА №6698292 від 21 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч..2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 665,60 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є безпідставним, необґрунтованим та незаконним. Оскаржувану постанову прийнято поліцейським з порушенням вимог чинного законодавства, за відсутності належних та допустимих доказів. Зазначає, що ОСОБА_1 не порушував жодних ПДР, належним чином використовував світлові покажчики повороту при зміні напрямку руху, а саме перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Працівник поліції при винесенні постанови не виконав вимоги закону щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи. 
Ухвалою судді від 06 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від представника відповідача – Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. Вказує, що на долученому до відзиву відеозаписі зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме не ввімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, а саме при з`їзді з кільця, що є порушенням вимог п.9.2б ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. Позивачу на місці зупинки транспортного засобу було роз`яснено положення ст.63 Конституції України та ст..268 КУпАП. Йому було повідомлено причину зупинки, роз`яснено суть правопорушення.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. 
Представник позивача – адвокат Колодій А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що в додатках до постанови зазначено: «472548, відео порушення», однак не зазначено які саме відеозаписи долучаються до постанови, яким чином та за допомогою якого технічного засобу він здійснювався. Крім того, із долученого до матеріалів справи відеозапису неможливо встановити модель, марку транспортного засобу, а також факт порушення позивачем ПДР.
Представник відповідача УПП в Тернопільській області ДПП Лобач М.В. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Суд, розглянувши матеріали справи та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного висновку.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №6698292 від 21 лютого 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 21 лютого 2026 року о 00 год. 23 хв. в м.Тернопіль, по вул.Об`їзна, 23, керуючи транспортним засобом марки Nissan Rogue, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при з`їзді з кільця, чим порушив п.9.2.б ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1  накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що при притягнені позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону, а також не були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.
Так, відповідно до вимог ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України.
Відповідно до ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність, зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
Пунктом 9.2.б ПДР передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху (п.9.4 ПДР).
Відтак, відповідно до діючих ПДР водій повинен вмикати світловий покажчик повороту завчасно до початку виконання маневру і припиняти негайно після його закінчення.
Представником відповідача до відзиву на позов долучено DVD-R диск, на якому містяться відеозаписи з камери відеоспостереження та нагрудної камери працівників поліції.
На відеозаписі під назвою «IMG_5368» зафіксовано факт завершення маневру з`їзду з кільцевої розв`язки двох автомобілів (00:00:01 та 00:00:06). При цьому із вказаного відеозапису неможливо встановити марку, модель та номерний знак транспортних засобів, які на ньому зафіксовані. Крім того, із вказаного відеозапису неможливо зробити висновок про те, що транспортний засіб темного кольору перед виконанням маневру повороту (з`їзду з кільцевої розв`язки), не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку. Виходячи з наведеного, вказаний відеозапис не може бути прийнятий судом до уваги в якості належного та достатнього доказу на підтвердження порушення позивачем вимог п.9.2.б ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
Також суд враховує, що на відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано процес спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , роз`яснення позивачу його процесуальних прав, а також процес винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Обставини щодо проходження позивачем огляду на стан алкогольного сп`яніння, результати такого огляду та складення відносно нього протоколу за статтею 130 КУпАП не є предметом доказування у даній справі. Відомостей щодо вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, вказаний відеозапис не містить. 
На переконання суду, наданими представником відповідача відеозаписами не підтверджуються обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема, які свідчили би про вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення.
Сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).
Відповідно до правил ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.
Відповідачем, всупереч вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, належних та допустимих доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано.
У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Також позиція висловлена у п. 39 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №463/1352/16-а від 08.07.2020 p., де зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6698292 від 21 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, слід скасувати та закрити провадження у справі.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Виходячи з наведеного, в силу вимог частини першої статті 139 КАС України, судовий збір в розмірі 532,48 грн. (665,60 ? 0,8 коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору за подання позову в електронній формі) підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.62 Конституції України, ст. 5,77, 139,194, 205,229, 241-243, 250, 255, 257, 271, 286, 297, п.п. 15.5 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд, – 
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Постанову серії ЕНА №6698292 від 21 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень – скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 (сорок вісім) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення. 

Реквізити сторін: 
- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- відповідач: Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження - вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль.

Головуючий суддя	Т. Я. Багрій