КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
14 травня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/8459/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: позивача - ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Каченюка О. І.,
представника відповідача - Завгороднього Р. В. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Каченюка Олега Ігоровича, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Пономаренко Н. В.
від 11 вересня 2025 року
у цивільній справі № 761/17625/25 Шевченківського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 
про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,
У С Т А Н О В И В:
В квітні 2025 року позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ директора філії «ВП НТЦ» АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» № 41-23-н від 17.03.2025 «Про питання поточної діяльності філії «ВП НТЦ»; наказ АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» № 207-К від 17.02.2025 «Про застосування дисциплінарного стягнення»; наказ АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» № 316-к від 18.03.2025 «Про визначення місця роботи працівнику філії «ВП НТЦ» ОСОБА_1 »; а також наказ АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» № 362-к від 31.03.2025 «Про звільнення з роботи за прогул ОСОБА_1 »; поновити позивача на посаді керівника відділення науково-технічної підтримки у м. Одеса філії ВП «НТЦ АТ НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» з 01.04.2025; стягнути на користь позивача з АТ НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу (з 01.04.2025 по дату прийняття судом рішення у за даним позовом), а також судові витрати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначав, що з 01.09.2015 згідно з наказом № 669-к від 12.08.2015 його постійним місцем роботи було визначено місто Київ. Вказував, що при переведенні на посаду керівника відділення науково-технічної підтримки відповідно до наказу № 38-к від 15.01.2018 територіальна зміна місця роботи не відбувалася. Вважає протиправним наказ директора філії № 41-23-н від 17.03.2025, яким обов`язок перебування в м. Одесі встановлено з дня видання наказу. Акцентує увагу на тому, що вказаний акт видано о 13:41, що робило фізично неможливим його виконання в той самий день. Стверджує, що директор філії не наділений повноваженнями переміщувати працівника в іншу місцевість, оскільки філія не є самостійним роботодавцем. Оскаржуючи наказ № 316-к від 18.03.2025, зазначав, що він суперечить чинному наказу № 669-к від 2015 року, який не був скасований, що створило ситуацію юридичної невизначеності щодо місця роботи. Позивач наголошує на незаконності звільнення за прогул згідно з наказом № 362-к від 31.03.2025 за відсутність на роботі 19.03.2025. Вказує, що Акт про відсутність складено щодо перебування у м. Одесі, тоді як обов`язок працювати за цією адресою виникав лише з 20.03.2025. Звертає увагу на те, що в табелі обліку робочого часу за березень 2025 року «19 березня» зафіксовано як повний робочий день (8,25 год) без будь-яких відміток про прогул. Позивач стверджує, що зміна місця роботи відбулася за відсутності реальних змін в організації виробництва і праці, що є порушенням вимог ст. 32 КЗпП України. Зазначає, що роботодавець використав зміну істотних умов праці як інструмент примусу до звільнення. Вказує на факти систематичного мобінгу та психологічного тиску з боку керівництва філії з червня 2024 року. Підкреслює, що нарахування та виплата заробітної плати за 19.03.2025 у повному обсязі додатково спростовує факт вчинення дисциплінарного проступку. Позивач вважає, що дії відповідача спрямовані виключно на протиправне розірвання трудового договору без належних правових підстав.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ АТ НАЕК «Енергоатом» № 207-к від 17.02.2025 «Про застосування дисциплінарного стягнення». В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто із АТ НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Каченюк О. І., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині оскарження вимог, щодо яких було відмовлено у задоволенні - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.
Зазначає, що місцевий суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, що призвело до неправильних висновків щодо законності його звільнення за прогул. Апелянт звертає увагу на те, що наказ № 362-к від 31.03.2025 про звільнення ґрунтується на акті про відсутність на роботі від 19.03.2025, який він вважає сфальсифікованим та складеним «заднім числом». Позивач зазначає, що 19.03.2025 він фактично перебував на роботі в м. Києві, проте періодично відлучався до центрального офісу компанії по вул. Назарівській, 3 для передачі документів, де не проходив ідентифікацію в системі «СКУД». Апелянт наголошує, що роздруківки системи «СКУД» були визнані місцевим судом неналежним доказом, а покази свідків є суб`єктивними через прямий конфлікт із директором філії ОСОБА_3 . Зазначає, що в Табелі обліку робочого часу за березень 2025 року день 19.03.2025 облікований як повністю відпрацьований (8,25 год), і за цей день йому було нараховано та виплачено заробітну плату в повному обсязі. 
Щодо наказів про зміну місця роботи (№ 41-23-н та № 316-к), апелянт зазначає, що вони суперечать діючому наказу № 669-к від 12.08.2015, яким йому персонально було визначено робоче місце у м. Києві. Він стверджує, що зміна місця роботи без зміни трудової функції є зміною істотних умов праці, що вимагає об`єктивної виробничої необхідності, яка у даному випадку була відсутня. ОСОБА_1 вказує на відсутність повноважень у директора філії переміщувати працівника в іншу місцевість, оскільки філія не є самостійним роботодавцем. Також він посилається на правову позицію Верховного Суду про те, що обов`язок доведення законності звільнення покладається на роботодавця (постанова від 15.10.2025 у справі № 757/26553/21).
У поданому відзиві на апеляційну скаргу AT «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.
Зазначає, що факт відсутності позивача на роботі в м. Києві більше трьох годин протягом дня 19.03.2025 підтверджений актом та показами трьох свідків, які безпосередньо зафіксували відсутність працівника. Відповідач зауважує, що позивач сам затвердив Табель обліку робочого часу як керівник підрозділу, що свідчить про недостовірність внесених до нього даних. Нарахування заробітної плати за цей день пояснюється технічним процесом подання табелів за п`ять днів до кінця місяця, що не спростовує факту дисциплінарного проступку. Щодо наказів про визначення місця роботи в м. Одеса, відповідач стверджує, що наказ № 41-23-н не стосувався персонально позивача, а лише визначав місцезнаходження посади керівника відділення. Наказ № 316-к був виданий уповноваженою особою (в.о. Голови правління) з метою забезпечення ефективного управління підрозділом, що відповідає умовам воєнного стану та Закону України № 2136-IX. Відповідач наголошує, що наказ від 2015 року стосувався позивача як заступника керівника, а після переведення на посаду керівника у 2018 році він мав виконувати обов`язки за фактичним місцем знаходження відділення в м. Одесі. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Каченюк О. І., підтримали апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та доводів.
Представник відповідача - Завгородній Р. В., проти задоволення скарги заперечив з підстав наведених у відзиві.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що наказом АТ «НАЕК «Енергоатом» № 669-к від 12.08.2015 ОСОБА_1 , який обіймав посаду заступника керівника відділення науково-технічної підтримки у м. Одеса, з 01.09.2015 було визначено місце роботи у м. Києві. Наказом № 38-к від 15.01.2018 ОСОБА_1 переведено на посаду керівника вказаного відділення й після вказаного призначення окремих організаційно-розпорядчих актів про визначення місця роботи за новою посадою у м. Києві роботодавцем не видавалось.
17.03.2025 Директором філії «ВП НТЦ» видано наказ № 41-23-н, яким місцем роботи за посадою керівника відділення визначено м. Одеса. Повноваження Директора філії щодо видання вказаного наказу підтверджені Посадовою інструкцією № ІП-К.41.41.001-24. 
Наказом в.о. голови правління АТ «НАЕК «Енергоатом» № 316-к від 18.03.2025 ОСОБА_1 персонально визначено місце роботи у м. Одеса з 20.03.2025. 
Суд встановив, що 18.03.2025 позивач ознайомився з текстом вказаного наказу.
Щодо дисциплінарної відповідальності, судом встановлено, що наказом № 207-к від 17.02.2025 до ОСОБА_1 застосовано догану за відсутність на роботі у м. Одеса 10 та 11 лютого 2025 року. Водночас, суд встановив, що обов`язок працювати безпосередньо у м. Одеса виник у позивача виключно з 20.03.2025 на підставі наказу № 316-к, а до вказаної дати фактичним місцем роботи ОСОБА_1 визнавався м. Київ. Наказом № 362-к від 31.03.2025 ОСОБА_1 звільнено з 01.04.2025 за прогул, вчинений 19.03.2025 (відсутність на роботі в м. Києві понад три години), що зафіксовано Актом від 19.03.2025.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що наказ про догану № 207-к є незаконним, оскільки обов`язок працювати в м. Одесі виник у позивача лише з 20.03.2025. Відмовляючи в частині скасування наказу про звільнення, суд встановив факт прогулу 19.03.2025 на підставі акта та показань свідків, які підтвердили відсутність позивача на робочому місці в Києві понад три години. Встановивши, що позивач не надав доказів поважності своєї відсутності або виконання трудових функцій поза офісом, суд дійшов висновку про законність дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Щодо наказів про зміну місця роботи, суд визнав їх такими, що відповідають повноваженням роботодавця та обумовлені виробничою необхідністю управління одеським підрозділом. Місцевий суд критично оцінив Табель обліку робочого часу, оскільки він був затверджений самим позивачем, що, на думку суду, нівелює його доказову силу проти показань свідків.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо законності звільнення позивача та відсутності підстав для скасування оскаржуваних наказів з наступних підстав.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, прогулом визнається відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. 
Факт відсутності ОСОБА_4 на роботі в м. Києві за адресами: вул. Гоголівська, 22-24 та вул. Назарівська, 3 протягом 19.03.2025 з 08:00 до 09:49, з 11:39 до 11:43 та з 15:03 до 17:00 зафіксовано Актом від 19.03.2025, який підписаний трьома посадовими особами. 
Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили обставини, викладені в акті, та зазначили про відсутність позивача на робочому місці у вказані проміжки часу. 
Позивач, не заперечуючи факт свого відлучення з офісу, стверджував про виконання ним трудових обов`язків у центральному офісі, проте не надав суду жодних доказів (службових записок, зареєстрованих документів, звітів), які б підтверджували зміст та результативність його роботи у цей період. Згідно з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 686/14032/20, виконання посадових обов`язків(трудової функції) поза межами приміщення роботодавця має бути доведено належними доказами, а не лише усними твердженнями працівника.
Доводи апеляційної скарги щодо пріоритетності даних Табеля обліку робочого часу над Актом про відсутність колегія суддів відхиляє. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 10.04.2024 у справі № 695/1076/22, табель обліку робочого часу є типовою формою первинної облікової документації, яка відображає статистику праці, не відображає та не фіксує факту відсутності працівника на роботі. Більше того, колегія враховує, що оспорюваний Табель був затверджений самим ОСОБА_9 як керівником відділення, що за наявності конфліктної ситуації ставить під сумнів об`єктивність внесених до нього відомостей. 
Щодо доводів апеляційної скарги про нарахування та виплату заробітної плати за 19.03.2025 як доказу поважності причин відсутності ОСОБА_1 на роботі, колегія суддів зазначає наступне.
Встановлено, що після фіксації відсутності позивача на робочому місці 19.03.2025, відповідач розпочав процедуру, передбачену статтею 149 КЗпП України, щодо витребування письмових пояснень. Вказана процедура була завершена лише 27.03.2025 складенням Акта про відмову позивача від надання пояснень. Згідно наявним в матеріалах справи Розпорядженням № 41-103-р від 24.12.2024, табель обліку робочого часу подається до фінансового відділу за п`ять днів до закінчення місяця, що у даному випадку відповідає 26.03.2025.
З метою перевірки доводів апелянта про неправильне відображення судом першої інстанції показань свідків, колегією суддів під час апеляційного розгляду було відтворено та досліджено технічний запис судового засідання суду першої інстанції в частині допиту свідка ОСОБА_10 , з якого встановлено, що свідок ОСОБА_7 підтвердила факт відображення 19.03.2025 як робочого часу виключно через те, що на момент складання та подання загального табеля фінансовій службі (26.03.2025) процедура дисциплінарного розслідування тривала, а факт прогулу ще не був підтверджений документально в установленому порядку.
З огляду на вказане, станом на дату граничного терміну подання табеля, що припадав на 26.03.2025, у роботодавця були відсутні правові підстави для кваліфікації відсутності працівника як прогулу, оскільки тривала встановлена законом процедура перевірки поважності причин неявки. Таким чином, відображення «19.03.2025» як відпрацьованого часу та подальша виплата заробітної плати є технічним наслідком дотримання відповідачем процесуальних гарантій працівника та регламентованих термінів подачі фінансової звітності. Вказана обставина не може тлумачитися як визнання роботодавцем поважності причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці та не спростовує факт вчинення ним дисциплінарного проступку.
Щодо вимог про визнання незаконними та скасування наказу Директора Філії № 41-23-н від 17.03.2025 та наказу АТ «НАЕК «Енергоатом» № 316-к від 18.03.2025 про визначення місця роботи у м. Одеса, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлено, що обов`язок ОСОБА_4 виконувати трудові функції у місті Одеса за посадою керівника відділення виникав лише з 20.03.2025. Натомість, дисциплінарний проступок, що став підставою для звільнення позивача, був вчинений ним 19.03.2025, коли його робоче місце територіально залишалося у місті Києві відповідно до раніше встановлених умов праці. Таким чином, правомірність чи незаконність наказів про переведення позивача до іншої місцевості з 20.03.2025 жодним чином не впливає на факт вчинення прогулу 19.03.2025 та не була фактичною підставою для звільнення працівника за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Звільнення позивача відбулося не за невиконання розпорядження про переїзд до міста Одеса, а за відсутність на діючому робочому місці у місті Києві.
З огляду на те, що оскаржувані накази про зміну місця роботи з 20.03.2025 не створили для ОСОБА_4 реальних правових наслідків у межах процедури його звільнення за прогул, вчинений 19.03.2025, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення питання про їх законність по суті. Судовому захисту підлягає лише порушене право, а оскільки вказані накази не стали підставою для припинення трудових відносин і не були реалізовані у спосіб, що призвів до обмеження прав працівника саме в дату вчинення проступку, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають через відсутність предмету порушеного права в контексті даного спору.
Колегія суддів вважає, що відповідач дотримався процедури звільнення, передбаченої статтею 149 КЗпП України, зажадавши від позивача письмові пояснення, від надання яких останній відмовився, що зафіксовано відповідним актом від 27.03.2025. Таким чином, оскільки факт прогулу без поважних причин знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, а процедура накладення дисциплінарного стягнення не була порушена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність вимог про поновлення на роботі. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Каченюка Олега Ігоровича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 18 травня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов