УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2905/25 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О. С.
суддів Талько О. Б., Шалоти К. В.,
з участю секретаря 
судового засідання Драч Т. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2905/25 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.
установив:
У березні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 630320296 у розмірі 147163,99 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 599,47 грн.
На обґрунтування позову зазначало, що 22.10.2015 ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа - Банк», яке 12.08.2022 змінило найменування на АТ «Сенс Банк», угоду № 630320296 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії (надалі - Договір). Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник у відповідних порядку та умовах зобов`язався повернути кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на відповідних умовах.
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.
Однак ОСОБА_1 не повернула своєчасно Банку грошові кошти, внаслідок чого станом на 13.12.2024 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 147 163,99 грн, з яких: 109 827,37 грн – прострочене тіло кредиту; 36 474,78 грн – відсотки за користування кредитом; 861,84 грн – овердрафт.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 146 302,15 грн та 2 408,21 грн судового збору. В решті вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Горбовський Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено факт укладання договору первісним кредитором з відповідачем та його істотних умов. Вважає, що єдиним доказом вказаного факту може бути оригінал примірника договору з усіма реквізитами, у тому числі з підписами сторін, згідно зі ст. 100 ЦПК України, який дозволить перевірити наявність оригіналів підписів обох сторін договору у дату його укладання, встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами договору і застосувати його умови до правовідносин сторін. Проте, судом першої інстанції при прийнятті рішення цього зроблено не було.
На переконання скаржника, позивачем не доведено факту видачі кредиту, розміру заборгованості, її складових, які не були погоджені у письмовій формі, нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України, в тому числі ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», та заявленим самим позивачем у наданих копіях договору та додатків до нього умовам кредитування, не відповідають справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин.
Звертає увагу на те, що надання позивачем оригіналу кредитного договору з додатками дозволяв би встановити дійсний зміст його істотних умов. Паперова копія документа унеможливлює ідентифікацію його підписантів, зміст її не захищений від внесення правок та викривлення, а тому прийняття рішення на основі паперових копій документів, що по своїй суті є суперечливими та не являється кредитним договором, не відповідає нормам статей 77, 78, 79, 95, 100 ЦПК України, ст. 1055 ЦК України, та принципу безпосереднього дослідження доказів судом.
Наголошує, що оскільки кредитний договір є двостороннім, він мав бути підписаний у дату його укладання в оригіналі обома його сторонами. 
Вважає, що за відсутності оригіналу кредитного договору не можна встановити достовірно, які його умови, у тому числі розміри процентної ставки та строк нарахування відсотків були погоджені сторонами, а до текстів копій договору невідомого походження, односторонньо виготовлених та наданих позивачем до суду, могли бути внесені будь-які правки, що дає підстави для невизнання існування таких документів та підлягали відхиленню судом. 
У відзиві АТ «Сенс Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На обґрунтування відзиву зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту, та те, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.
Вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.
Крім того, кредитний договір № 630320296 в сукупності складає оферту та акцепт, які вже були подані до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» та в банківській системі якому було присвоєно номер №630320296.
У відповіді на відзив адвокат Горбовський Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив не брати до уваги відзив АТ «Сенс Банк» на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідачу було надано його примірник кредитного договору з додатками, і у якій саме редакції, яка б забезпечувала його цілісність та справжність, а відтак не є підставою виникнення прав та обов`язків споживача кредитних послуг. Жодного доказу видачі кредиту на рахунок відповідача безготівковим способом чи готівкою, доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано. Вказане свідчить про недоведеність позивачем факту перерахування коштів саме відповідачу і саме від первісного кредитора.
Рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині не перевіряється судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 22.10.2015 ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду №630320296 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, шляхом підписання оферти (а.с.11-13).
Відповідно до п.3.1. оферти встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 75000,00 грн, а доступна сума на момент укладення угоди становить 50000,00 грн. (п. 3.1.1 ).
Пунктом 3.2 Оферти встановлено проценту ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою в розмірі 26 % річних, тип процентної ставки – фіксована; п. 3.3 встановлено порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн.
Відповідно до п. 4 Оферти визначено спосіб повернення заборгованості за кредитом та сплату відсотків за користування Відновлювальною кредитною лінією та або/інших платежів за договором, в тому числі у випадку застосування умов Програми «Моментальна розстрочка на карту» здійснювати відповідно до договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості кредиту зазначати в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору.
Пунктом 5.5. Оферти передбачено повернення заборгованості шляхом сплати позичальником обов`язкових рівних платежів, розмір яких передбачений п.3.3 Оферти.
Також 22 жовтня 2015 року Банк отримав від ОСОБА_2 анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Сенс-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс-Банк», яка підписана останньою.
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.
Банк перед відповідачем свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав останньому можливість розпорядитися кредитними коштами.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № 630320296 від 22.10.2015 станом на 13.12.2024 становить 147 163,99 грн, з яких: 109827,37 грн – прострочене тіло кредиту; 36 474,78 грн – відсотки за користування кредитом; 861,84 грн – овердрафт (а.с.70-71).
02.04.2024 АТ «Сенс Банк» на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку ОСОБА_1 залишила без відповіді (а.с.63).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що, підписавши оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та анкету–заяву про акцепт публічної пропозиції, відповідачка відповідно до положень статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання, які належним чином не виконала. Таким чином, заявлені вимоги банку про стягнення з відповідача 146 302,15 грн заборгованості, з яких: 109 827,37 грн – прострочене тіло кредиту; 36 474,78 грн – відсотки за користування кредитом, є правомірними.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За положеннями частини другої вказаної вище статті, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2015 року між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір шляхом власноручного підписання оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630320296, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Сенс Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», акцепт пропозиції на укладенні Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
В тексті оферти, зазначено, що підписання цієї оферти на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії ОСОБА_1 безпосередньо підтверджує, що безпосередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь – якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які їй роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими вона цілком згодна та ознайомлена з умовами договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та оформлення продукту «Максимум – готівка», які оприлюднені на інтернет – сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які їй роз`яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна.
Крім того, банк отримав від ОСОБА_2 анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Сенс Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», яка підписана останньою.
Зазначені обставини дають підстави вважати доведеним, що між сторонами АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом підписання оферти та отримання АТ «Сенс Банк» 22 жовтня 2015 року письмової анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції від Банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк».
Відповідно до умов оферти відповідачу відкривається рахунок гривні, випускається міжнародна платіжна картка, встановлюється ліміт кредитної лінії 75 000,00 грн, процента ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою становить 26 % річних. Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
Вказані вище обставини свідчать, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які є обов`язковими для виконання кожним із сторін. При цьому, оферта та акцепт містили всі істотні умови договору, на підставі яких було відкрито відповідачу рахунок та встановлено кредитний ліміт, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості, яка складається з тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, є обґрунтованими.
Апеляційний суд враховує, що вимога про визнання такого правочину недійсним стороною відповідача не пред`являлася, суд такі вимоги не вирішував, а, отже, умови кредитного договору підлягають застосуванню під час вирішення цієї справи і право вимоги банку до позичальника за кредитним договором про повернення суми боргу, яке виникло у нього на підставі чинного правочину, презюмується.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволені позову через не надання Банком оригіналу кредитного договору колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції за клопотанням відповідача було витребувано оригінал договору, а також його належним чином засвідчену копію. Оригінал договору до суду не надано, водночас від позивача отримано копію договору, подану через підсистему «Електронний суд» із накладеним кваліфікованим електронним підписом. Колегія суддів зазначає, що відвідач не навів належного обґрунтування необхідності отримання судом саме оригіналу договору та не визначив мету, для якої витребування оригіналу є необхідним.
За таких обставин колегія вважає достатньою для вирішення справи наявну копію договору, подану у форматі, придатному для сприйняття та читання.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів недодержання сторонами вимог статті 203 ЦК України під час укладення договору. Разом з тим, відсутність у матеріалах справи оригіналу кредитного договору № 630320296 від 22 жовтня 2015 року не позбавила суд можливості здійснити його правовий аналіз.
Суд установив, що договір укладено за взаємною згодою сторін відповідно до чинного законодавства, доказів протилежного не надано. Позивач під час укладення договору не зверталася до банку щодо роз`яснення його умов чи внесення змін.
Крім того, фактичне користування кредитними коштами підтверджено випискою за картковим рахунком відповідача, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за договором, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).
Отже наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Водночас колегія суддів враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду немає.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2025 року в частині задоволених позовних вимог – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 01 липня 2026 року.

Головуючий Судді