Справа №701/543/26
Провадження №2/701/488/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року	Маньківський районний суд, Черкаської області	
в складі: головуючого - судді -	Калієвського І.  Д. 	
за участі секретаря -	Байдужої Г. І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка матеріали за позовом Виконавчого комітету Маньківської селищної ради в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Маньківської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину.
На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.11.2010 серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.07.2013 серії НОМЕР_2 . Відповідно до свідоцтв про народження батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батько - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 17.05.2024 та мати - ОСОБА_3 . В вересні місяці 2023 року виконавчий комітет Маньківської селищної ради, як орган опіки та піклування, звертався до Маньківського районного суду Черкаської області в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей (справа №701/787/23). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 23.04.2024 виконавчому комітету Маньківської селищної ради у задоволенні позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягненні аліментів було відмовлено. Однак, зважаючи на всі обставини та умови які склалися при поверненні дітей до ОСОБА_3 , саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на сьогодні є неповнолітньою та малолітню особами, стосовно умов проживання, утримання та виховання, не виправлення ситуації з побутом та поведінкою ОСОБА_3 після ухвалення судового рішення, виконавчий комітет Маньківської селищної ради змушений знову звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. Відповідно інформації Уманського районного управління поліції №59900-2026 від 06.04.2026 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 в період з 2024-2025 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді) та за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.01.2026, умови проживання родини ОСОБА_8 є незадовільними, в помешканні холодно відсутній запас деревини для опалення будинку, продуктів харчування. Частиною 4 статті 164 Сімейного кодексу України №2947-ІІІ від 10.01.2002 рку передбачено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Родина ОСОБА_3 згідно рішення відділу соціального захисту Маньківської селищної ради №5 від 23.01.2026 знаходиться під соціальним супроводом, фахівцями комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Маньківської селищної ради» були прийняті всі необхідні заходи у спробі задати напрямок успішного виконання батьківських обов`язків, проводились бесіди на тему належного виконання батьківських обов`язків, відповідальності за життя та здоров`я дітей, про що безпосередньо зазначено у листі вказаної комунальної установи від 02.03.2026 року №57/01-04. Згідно характеристики Державного навчального закладу «Буцький політехнічний професійний ліцей», де навчається ОСОБА_1 з 01.09.2025 за професією «Пекар; кухар», вона має пропуски у навчанні без поважних причин. Відповідно характеристики Дезендзелівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Маньківської селищної ради від 16.01.2025 року №17-1/36 ОСОБА_2 є ученицею 7 класу вказаного закладу, при цьому мати не приділяє належної уваги вихованню доньки, не цікавиться навчанням, не відвідувала батьківські збори. На підставі заяви ОСОБА_3 від 15.01.2026 дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 влаштовано до комунального закладу «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради» у зв`язку з перебуванням заявниці у складних життєвих обставинах. Листом від 16.01.2026 року №28 директор Центру повідомила що 24.02.2023 до Центру поступили мешканці, які проживають за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які опинилися у складних життєвих обставинах і не мають змоги подолати їх за допомогою власних можливостей. В повідомленні зазначається, що діти поступили до закладу брудними, неохайні, нігті нестрижені, наявний педикульоз. Мати ОСОБА_9 не займалась їхнім здоров`ям, фізичним та психологічним розвитком. Одяг з неприємним запахом, давно не прався. Взуття дівчаток брудне, рване та не відповідає сезону, враховуючи температуру повітря на той час до - 13 °С. Зі слів дівчаток відомо, що у будинку брудно, невипрані речі. Відсутні продукти харчування, відсутні засоби для приготування їжі. Мати не створила належних умов та не підготувалась до опалювального сезону, деревина для опалення будинку відсутня. З дітьми проводиться соціально-психологічна корекція для стабілізації емоційного стану. Після надходження до ОСОБА_10 та ОСОБА_7 дітям надавалась спеціалізована медична допомога в стаціонарних умовах у зв`язку з відмороженням нижніх кінцівок, що підтверджується випискою із медичної карти №547/75 стаціонарного хворого від 11.02.2026 стосовно лікування ОСОБА_1 та епікризом №546/71 б/д відносно проходження лікування ОСОБА_11 . Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України №2947-ІІІ від 10.01.2002 року передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач вважає, що зазначені обставини свідчать про невиконання матір`ю обов`язку піклуватись про здоров`я дітей. Відповідно інформації вихователя - методиста Центру від 19.03.2026 року №136 за час перебування дівчаток у закладі, мати їх відвідувала дише один раз 15.03.2026. По телефону дівчатка з мамою майже не розмовляють, причинами цього є; мати зайнята, то її немає вдома, то дівчатка самі н хочуть з нею розмовляти. Дівчата стверджують, що мама про них не піклувалась, не цікавилась їхніми справами, потребами. Дівчата часто пропускали навчання, мати не мала впливу на них, її постійно не було вдома, вони залишались самі. Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 18.03.2026 вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не має можливості їх утримувати. Виконавчим комітетом Маньківської селищної ради прийнято рішення від 26.03.2026 року №69-26 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведені докази свідчать про те, що відповідач не виховує своїх дочок, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створила для них належних побутових умов, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не спілкуються з ними в належному обсязі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Той факт, що сама відповідач в письмовій формі не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочок, є пасивною формою їх відмови від дітей, свідчить про її свідоме нехтування батьківськими обов`язками. При цьому відповідачкою не змінено ставлення до виховання її дочок, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не повідомлено орган опіки та піклування про об`єктивні обставини, що перешкоджають належному виконанню ними батьківських обов`язків, не вчинено дій, спрямованих на виконання батьківських обов`язків відносно дочки, що свідчить про винну поведінку матері, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, але згідно письмової заяви позовні вимоги визнала вцілому та просить розгляд справи проводити у її відсутність.
Представник третьої особи: Служби у справах дітей Маньківської селищної ради Черкаської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог вцілому.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини:
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.11.2010 серії НОМЕР_1 (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.07.2013 серії НОМЕР_2 (а.с.9).
Відповідно до свідоцтв про народження батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батько - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 17.05.2024 та мати - ОСОБА_3 (а.с.8,9).
Судом встановлено, що в вересні місяці 2023 року виконавчий комітет Маньківської селищної ради, як орган опіки та піклування, звертався до Маньківського районного суду Черкаської області в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей (справа №701/787/23). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 23.04.2024 виконавчому комітету Маньківської селищної ради у задоволенні позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягненні аліментів було відмовлено (а.с.12-15).
Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що зважаючи на всі обставини та умови які склалися при поверненні дітей до ОСОБА_3 , саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на сьогодні є неповнолітньою та малолітню особами, стосовно умов проживання, утримання та виховання, не виправлення ситуації з побутом та поведінкою ОСОБА_3 після ухвалення судового рішення, виконавчий комітет Маньківської селищної ради змушений знову звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей.
Відповідно інформації Уманського районного управління поліції №59900-2026 від 06.04.2026 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 в період з 2024-2025 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді) та за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) (а.с.16).
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.01.2026, умови проживання родини ОСОБА_8 є незадовільними, в помешканні холодно відсутній запас деревини для опалення будинку, продуктів харчування (а.с.17).
Родина ОСОБА_3 згідно рішення відділу соціального захисту Маньківської селищної ради №5 від 23.01.2026 знаходиться під соціальним супроводом, фахівцями комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Маньківської селищної ради» були прийняті всі необхідні заходи у спробі задати напрямок успішного виконання батьківських обов`язків, проводились бесіди на тему належного виконання батьківських обов`язків, відповідальності за життя та здоров`я дітей, про що безпосередньо зазначено у листі вказаної комунальної установи від 02.03.2026 року №57/01-04 (а.с.18,19).
Згідно характеристики Державного навчального закладу «Буцький політехнічний професійний ліцей», де навчається ОСОБА_1 з 01.09.2025 за професією «Пекар; кухар», вона має пропуски у навчанні без поважних причин (а.с.20).
Відповідно характеристики Дезендзелівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Маньківської селищної ради від 16.01.2025 року №17-1/36 ОСОБА_2 є ученицею 7 класу вказаного закладу, при цьому мати не приділяє належної уваги вихованню доньки, не цікавиться навчанням, не відвідувала батьківські збори (а.с.21).
На підставі заяви ОСОБА_3 від 15.01.2026 дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 влаштовано до комунального закладу «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради» у зв`язку з перебуванням заявниці у складних життєвих обставинах (а.с.22).
Листом від 16.01.2026 року №28 директор Центру повідомила що 24.02.2023 до Центру поступили мешканці, які проживають за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які опинилися у складних життєвих обставинах і не мають змоги подолати їх за допомогою власних можливостей (а.с.23). В повідомленні зазначається, що діти поступили до закладу брудними, неохайні, нігті нестрижені, наявний педикульоз. Мати ОСОБА_9 не займалась їхнім здоров`ям, фізичним та психологічним розвитком. Одяг з неприємним запахом, давно не прався. Взуття дівчаток брудне, рване та не відповідає сезону, враховуючи температуру повітря на той час до - 13 °С. Зі слів дівчаток відомо, що у будинку брудно, невипрані речі. Відсутні продукти харчування, відсутні засоби для приготування їжі. Мати не створила належних умов та не підготувалась до опалювального сезону, деревина для опалення будинку відсутня. З дітьми проводиться соціально-психологічна корекція для стабілізації емоційного стану.
Після надходження до ОСОБА_10 та ОСОБА_7 дітям надавалась спеціалізована медична допомога в стаціонарних умовах у зв`язку з відмороженням нижніх кінцівок, що підтверджується випискою із медичної карти №547/75 стаціонарного хворого від 11.02.2026 стосовно лікування ОСОБА_1 та епікризом №546/71 б/д відносно проходження лікування ОСОБА_11 (а.с.24,25).
Відповідно інформації вихователя - методиста Центру від 19.03.2026 року №136 за час перебування дівчаток у закладі, мати їх відвідувала дише один раз 15.03.2026. По телефону дівчатка з мамою майже не розмовляють, причинами цього є; мати зайнята, то її немає вдома, то дівчатка самі н хочуть з нею розмовляти. Дівчата стверджують, що мама про них не піклувалась, не цікавилась їхніми справами, потребами. Дівчата часто пропускали навчання, мати не мала впливу на них, її постійно не було вдома, вони залишались самі (а.с.26).
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 18.03.2026 вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не має можливості їх утримувати (а.с.27).
Виконавчим комітетом Маньківської селищної ради прийнято рішення від 26.03.2026 року №69-26 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28).
Допитана безпосередньо в судовому засіданні в якості свідка у відповідності до ст.232 ЦПК України неповнолітня: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердила факти самоусунення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків відносно неї та не заперечувала проти позбавлення відповідача відносно неї батьківських прав.
Допитана безпосередньо в судовому засіданні в якості свідка у відповідності до ст.232 ЦПК України неповнолітня: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 підтвердила факти самоусунення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків відносно неї та перебуваючи у нестійкому психоемоційному стані заперечувала проти позбавлення відповідача відносно неї батьківських прав.
Суд при вирішенні даного спору керується наступним.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІпередбачено, що, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 3 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 150 СК України, яка закріплює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд вважає, що представником позивача надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача, що має місце факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач не забезпечує матеріальний стан дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не бере участі в забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.
Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їх дитиною повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України), проте в даному випадку суд, враховуючи позицію відповідача до позовних вимог та його небажання в майбутньому змінити своє ставлення до батьківських обов'язків, погоджується із наданим рішенням виконавчого комітету «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її дітей», згідно якого визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Суд вважає, що представником позивача надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своїх дітей, з врахуванням позиції відповідача, яка визнала позовні вимоги вцілому та винятковості даного випадку, яка свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення.
Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 151, 155, 157, 164-166 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.
Позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ) батьківських прав щодо неповнолітньої дитини:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ) батьківських прав щодо неповнолітньої дитини:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ) непрацюючої, громадянки України, аліменти на утримання дітей: дочки  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи з 30.04.2026 року і до 15.11.2028 року включно, а з 16.11.2028 на утримання дочки:  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягненя нею повноліття.
Зобов`язати законного представника дітей у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду відкрити особистий рахунок  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділенні Державного ощадного банку України.
Аліменти перераховувати на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1331 грн. 20 коп., (одна тисяча триста тридцять один гривня 20 копійок) на рахунок (IBAN) UA908999980313111256000026001 (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код за ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030106) в дохід держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду впродовж 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, але в силу ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя	І.  Д.  Калієвський