КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
25 червня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/9398/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Букіної О. М.
від 27 січня 2026 року
у цивільній справі № 760/8065/18 Солом`янського районного суду міста Києва
за заявою ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,
у справі за заявою ОСОБА_2 
про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
02.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою до ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати судовий наказ Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року по цивільній справі № 760/8065/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.
Обґрунтовуючи заяву зазначав, що 01.04.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис 278. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син - ОСОБА_3 .
25.11.2014 рішенням Макарівського районного суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
30.05.2018 Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі частки з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі зазначеного судового наказу у Солом`янському РВДВС м. Києва відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
У подальшому, з метою встановлення наявності або відсутності батьківства щодо дитини, 06.11.2020 позивачем було укладено договір про проведення ДНК-дослідження. За результатами дослідження встановлено, що ймовірність його біологічного батьківства відносно ОСОБА_3 становить 0 %.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області виключено відомості про ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису № 3 від 03 серпня 2005 року, внесеного Виконавчим комітетом Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області.
Посилаючись на наведене просив задовольнити заяву.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року у задоволені заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. Ухвалити рішення, яким визнати судовий наказ Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року по цивільній справі № 760/8065/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитина відповідного віку, починаючи з 27 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.
Вказує, що заявником в поданій заяві було зазначено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області було виключено відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису № 3 від 03 серпня 2005 року, внесеного Виконавчим комітетом Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області і копія відповідного рішення була долучена до поданої 02 жовтня 2025 року заяви під номером 7 в додатку, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались .
В судове засідання учасники справи не з`явились, про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що 30.05.2018 Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
Солом`янським РВДВС у місті Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі видного Судом наказу.
Відповідно до результатів аналізу ДНК на батьківство № 28482 від 10.11.2020 встановлено, що ймовірність батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 0 (нуль) відсотків.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 у своїй заяві, вказував рішенням Макарівського районного суду Київської області було вирішено виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 3 від 03 серпня 2005 року, складеного Виконавчим комітетом Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області.
Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що заявник, обґрунтовуючи свої вимоги звільненням від сплати аліментів, посилався на рішення Макарівського районного суду Київської області про виключення відомостей про нього як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте копію цього судового рішення до матеріалів заяви не додав. Встановивши, що до заяви від 02.10.2025 замість рішення про оспорювання батьківства було фактично додано дві копії рішення суду про розірвання шлюбу від 27.12.2012, суд першої інстанції констатував, що він був позбавлений можливості достовірно пересвідчитися у факті ухвалення рішення про виключення відомостей про позивача як батька, змісті встановлених ним правових наслідків та набранні ним законної сили. Суд дійшов висновку про те, що посилання заявника у заяві на вказані обставини за відсутності копії судового рішення не є належним та допустимим доказом у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства та не може бути покладене судом в основу судового рішення. Встановивши, що наданий заявником результат ДНК-дослідження свідчить про відсутність біологічного батьківства, суд першої інстанції зазначити, що цей документ не є достатнім доказом для вирішення питання про звільнення від сплати аліментів, оскільки сам по собі не змінює правового статусу особи як батька дитини без відповідного судового рішення про виключення таких відомостей з актового запису про народження.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); видача виконавчого листа помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкова видача виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Однак в законі не наведено чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема у частині другій статті 432 ЦПК України. 
Словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Суть процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.01.2023 у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22), від 09.09.2021 у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що обставини та факти, які свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, виникли після видачі судового наказу та відкриття виконавчого провадження, що повністю спростовує висновки суду першої інстанції про безпідставність вимог заявника. 
Щодо доводів суду першої інстанції про ненадання заявником копії рішення Макарівського районного суду Київської області колегія виходить з наступного. 
З матеріалів справи вбачається, що у додатку до заяви під номером «7» вказано «Копія рішення Макарівського районного суду від 13 лютого 2023 року». Зазначена заява надійшла до суду засобами поштового зв`язку та була зареєстрована 02.10.2025. Відповідно до приписів пункту 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, у разі якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт у двох примірниках за формою додатка 1 до вказаної Інструкції, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів. Зважаючи на те, що такий акт у матеріалах цієї справи відсутній, суд першої інстанції не мав законних підстав констатувати недоведеність заявником обставин справи з посиланням на відсутність відповідного додатка, оскільки факт ненадходження копії судового рішення разом із заявою не був зафіксований апаратом суду у встановленому порядку процесуального діловодства.
Крім того, колегія наголошує, що цивільно процесуальний закон не передбачає обов`язку учасника судового розгляду щодо подання копій судових рішень, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень, адже, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21 (провадження № 14-172цс23), судове рішення саме як таке не є доказом для суду, а у певних випадках обставини, встановлені в судовому рішенні в іншій справі, можуть мати преюдиційне значення для суду під час розгляду конкретної справи. Водночас Законом України «Про доступ до судових рішень» встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу. 
Отже, за наведеними у позовній заяві детальними відомостями щодо учасників справи, точної назви суду та дати ухвалення рішення, у суду першої інстанції були відсутні будь-які перешкоди для самостійного з`ясування змісту такого судового рішення та оцінки встановлених ним обставин через Єдиний державний реєстр судових рішень. 
Перевіривши дані зазначеного реєстру, колегія суддів встановила, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року у справі № 370/324/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини було задоволено повністю. Суд ухвалив виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису № 3 від 03.08.2005, внесеного Виконавчим комітетом Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області. Вказане судове рішення не оскаржувалось в апеляційному порядку, а отже, набрало законної сили відповідно до вимог статті 273 ЦПК України. 
У матеріальних правовідносинах факт походження дитини від певної особи є єдиною правовою підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, які визначені положеннями розділу ІІІ СК України, у тому числі обов`язків щодо матеріального утримання дитини. За загальним змістом цих правових норм обов`язок утримання дитини батьком виникає виключно з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі відповідного акта про визнання особи батьком. В особи, яка не визнана батьком дитини, або стосовно якої такий запис скасовано, правового обов`язку щодо матеріального утримання не виникає. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а сплата аліментів за судовим наказом чи рішенням суду є лише одним зі способів виконання зазначеного обов`язку. 
Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аліментний обов`язок ОСОБА_1 був повністю заснований на факті його батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що він не є біологічним батьком дитини, беззаперечно підтверджує, що він не є і ніколи не був батьком дитини. Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про заявника як батька є відсутність у нього від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, оскільки обов`язок утримання дитини несуть виключно її біологічні або законно визнані батьки.
Таким чином, виключення запису про батьківство є тією істотною обставиною та іншою причиною в розумінні частини другої статті 432 ЦПК України, яка повністю припиняє аліментні зобов`язання боржника через відсутність матеріального обов`язку (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 477/1165/20 та постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 511/219/18).
Враховуючи, що матеріальний обов`язок боржника ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на утримання дитини за судовим наказом від 30.05.2018 відсутній повністю з моменту його виникнення внаслідок анулювання правового статусу батька рішенням суду, що набрало законної сили, судовий наказ Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2018 по цивільній справі № 760/8065/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Суд першої інстанції наведені норми матеріального та процесуального права не врахував, припустився надмірного формалізму та дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог заявника, через що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав визначених статтею 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 . 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року по цивільній справі № 760/8065/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 29 червня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов