П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5330/25	

 	Головуючий в 1 інстанції Лісовська Н.В. Дата і місце ухвалення: 30.12.2025р., м. Миколаїв	
 	 	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Тарновецького І.І., 
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Південної митниці на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-КВ» до Південної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-КВ» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Південної митниці, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2025 року № UA504000/2025/000001/2 
- визнати протиправною та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.02.2025 року № UА504180/2025/000002.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Південна митниця подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що згідно митної декларації від 20.02.2025 №25UA504180000386U9 митну вартість було заявлено декларантом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Однак, як зазначив апелянт, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості у митного органу були наявні обґрунтовані сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. 
Апелянт не погодився з позицією суду першої інстанції в частині підтвердження позивачем сум транспортних витрат у справі. В апеляційній скарзі зазначено, що для підтвердження заявлених транспортних витрат до митного органу були надані довідки про транспортні витрати (договір № 0111-21 про транспортно-експедиторське обслуговування від 01.11.2021; платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 21.02.2025 №27122221, яка не містить печатки та підпису платника; рахунок-фактура № 4623218 від 11.02.2025; довідка про транспортні витрати від 11.02.2025 № 54898; коносамент від 11.12.2024 №NBGDA241200006; CMR від 11.02.2025 № 452541; договір № 1010 на перевезення вантажів автотранспортом від 01.10.2024. 
Апелянт вказав, що Договір № 0111-21 про транспортно-експедиторське обслуговування від 01.11.2021 та договір № 1010 на перевезення вантажів автотранспортом від 01.10.2024 були надані позивачем без Заявок до відповідних договорів, тоді як заявки містять детальну інформацію щодо особливостей товару, характеру та деталей перевезення та оплати послуг. Також зазначив, що жоден з наданих позивачем документів не містив інформацію про транспортні витрати, передбачені пунктами 2.2.1, 3.1.13, 4.1.3 – 4.1.3.6 Договору №0111-21 та не містив документів на виконання пунктів 4.1.9 та 5.2 Договору №1010 від 01.10.2024. Перевезення товару здійснювалося за маршрутом порт Ningbo Китай – порт Gdansk Польща (морським видом транспорту), порт Gdansk Польща – п/п Краковець (автотранспортом), однак, рахунок-фактура № 4623218 від 11.02.2025 містить відомості лише про експедиторську винагороду на території України і не містить жодної інформації про експедиторську винагороду за межами державного кордону України. 
Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не були враховані обґрунтовані доводи митного органу щодо страхових витрат у справі. Як зазначив апелянт, з довідки про транспортні витрати від 11.02.2025 № 54898 встановлено, що перевезення товару по всьому маршруту здійснювалось без страхування вантажу. В свою чергу відповідна інформація про відсутність страхування вантажу суперечила пункту 2.2.2 договору від 01.11.2021 №0111-21 та пункту 4.1.12 договору №1010 від 01.10.2024, які передбачали страхування вантажу.
В апеляційній скарзі зазначено, що у митного органу виникли об`єктивні сумніви щодо доводів позивача про не страхування вантажу, оскільки в рамках даної справи, мова йде про поставки товару з Китаю до України морським та автомобільним видом транспорту, загальною вагою у майже у 9000 кг та заявленою вартістю – 219 970 CNY ( 1 258470 грн.). Відтак, є сумнівним не страхування товару покупцем та взяття компанією-перевізником зобов`язань по перевезенню вантажу у відповідних кількостях та вартістю з Китаю до Польщі, а потім до України без його страхування від потенційного пошкодження/втрати, тощо.
Апелянт також не погодився з доводами суду першої інстанції в частині витребування додаткових документів, з врахуванням того, що на стадії консультацій між сторонами, митним органом, у відповідності до ст. 54 Митного кодексу України, було наведено обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей і, в подальшому, позивачу було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження митної вартості та її складових частин, згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, проте позивач повідомив про ненадання додаткових документів.
Південна митниця вважає, що під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний орган діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «ПРОГРЕС-КВ».
У зв`язку з вказаним апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог товариства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 лютого 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-КВ» (замовник) та іноземною компанією PINTECH MACHINERY(SHAOXING) CO., LTD China (підрядник) укладено контракт № 21/36/2023 на виконання підрядних робіт по виробництву продукції.
Відповідно до пункту 1.1 цього Контракту підрядник зобов`язується виготовити із свого матеріалу по технологічній документації замовника продукцію в асортименті та кількості, що вказані в контракті чи в специфікаціях до контракту.
Згідно п. 2.1 Контракту, результатом виконаних робіт за цим Контрактом, є готова продукція – запасні частини до автомобілів та сільськогосподарського обладнання.
Пунктами 4.1 та 4.2 Контракту передбачено, що ціна продукції за контрактом включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу і виготовлену продукцію, яка визначається в специфікації, що є невід`ємною частиною цього контракту. Оплата здійснюється в доларах США або в китайській національній валюті CNY по мірі виготовлення продукції. Строки та умови оплати обговорюються по кожній конкретній партії продукції окремо та фіксуються в специфікаціях до даного контракту, які є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 8.1 Контракту прийом-передача виготовленої продукції оформлюється актами виконаних робіт.
Пунктом 10.1 Контракту визначено, що поставка продукції здійснюється відповідно до базисних умов поставки FOB Ningbo China, які відповідають правилам Інкотермс в редакції 2010 року.
Як встановлено судом, в лютому 2025 року відповідно до умов Контракту та на підставі супроводжувальних документів позивач отримав від Компанії «PINTECH MACHINERY (SHAOXING) CO., LTD» товар - частини та пристрої для моторних транспортних засобів. Відповідно до Інвойсу КВРТ2402 від 12.11.2024 р. на загальну суму 219 970 CNY.
Позивачем разом з електронною митною декларацією №25UA504180000386U9 від 20 лютого 2025 року подано митному органу наступні документи: пакувальний лист (Packing list) б/н від 12.11.2024 р., зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу № 21/36/2023 від 21.02.2023 р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 1 від 14.03.2023 р., специфікація № 5 від 12.11.2024 р., коносамент (Bill of lading) NBGDA241200006 від 11.12.2024 р., сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) 24C354121241/50001 від 09.12.2024 р., платіжний документ, що підтверджує вартість товару №241216/001496830 від 16.12.2024 р., копія митної декларації країни відправлення №310120240514987646 від 06.12.2024 р., рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) KBPT2402 від 12.11.2024 р., договір (контракт) про перевезення про транспортно-експедиторське обслуговування № 0111-21 від 01.11.2021 р., договір (контракт) про перевезення вантажів автотранспортом №1010 від 01.10.2024 р., автотранспортна накладна (Road consignment note) № 452541 від 11.02.2025 р., документ, що підтверджує вартість перевезення товару 54898 від 11.02.2025 р., митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 25UA504180000386U9 від 20.02.2025 р.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, декларанту було направлено електронне повідомлення щодо витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості та її складових частин.
Листом від 21.02.2025 року № 21/02-2 позивач повідомив про неможливість надання додаткових документів через їх відсутність.
За результатами розгляду поданих документів митним органом 21 лютого 2025 року винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA504000/2025/000001/2, згідно яким скориговано митну вартість товару на рівні 36,6200 CNY за кг/нетто, на загальну суму 324782,78 CNY.
У рішенні про коригування митної вартості митним органом зазначено, що використані декларантом відомості не підтверджено документально, документи містять неточності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, не надано всі відомості щодо ціни товару, а саме: документи подані декларантом до митного оформлення не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (пакування, маркування) необхідні для перевірки числового значення заявленої митної вартості. Подані декларантом до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема:
- договір від 01.11.2021 №0111-21 на транспортно-експедиторське обслуговування наданий не в повному обсязі (відсутня Заявка, передбачена пунктом 1.3 цього договору); 
- інформація щодо відсутності страхування вантажу, зазначена у довідці про транспортні витрати від 11.02.2025№54898 розбіжна з положенням пункту 2.2.2 договору від 01.11.2021 №0111-21; 
- відсутні рахунок та банківські документи про оплату транспортних витрат при перевезенні морським транспортом, які передбачені пунктом 4.1.3.1 договору від 01.11.2021 №0111-21; 
-відсутня інформація щодо рахунка про оплату транспортних витрат при перевезенні автомобільним транспортом, відповідно до пункту 4.1.3.3 договору від 01.11.2021 №0111-21; 
- відсутня інформація щодо наявності/відсутності витрат, зазначених у пункті 4.1.3.7 договору від 01.11.2021 №0111-21; 
- відсутня інформація щодо дати прибуття в порт призначення GDANSK та які роботи проводились; 
- відсутня інформація щодо торговельної марки виробника товару; 
- в наданих до митного оформлення договорів від 01.10.2024 №1010 на перевезення вантажів та від 01.11.2021 №0111-21 на транспортно-експедиторське обслуговування відсутні заявки та інформація щодо страхування. 
Митну вартість визначено на підставі раніше визнаних (визначених) митним органом вартостях. Основою для визначення митної вартості є митна вартість оцінюваних товарів, яка визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) за рівнем: - МД UA205050/2025/1008 від 13.01.2025; UA408020/2024/59425 від 03.12.2024; UA408020/2025/4388 від 05.02.2025; UA408020/2025/4541 від 06.02.2025; UA403070/2025/1158 від 07.02.2025.
У зв`язку із прийняттям згаданого вище рішення про коригування митної вартості товарів, 21.02.2025 р. відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA504180/2025/000002.
Не погоджуючись з прийнятими митним органом рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації протиправними, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:
У пунктах 23, 24 статті 4 Митного кодексу України наведено визначення понять «митне оформлення» та «митний контроль». Так, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
На підставі приписів Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст.49 МК України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.
Вказане узгоджується з положеннями ст. 50 МК України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито. 
Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту. 
За змістом частин 1 та 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частинами 1 та 2 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно ч. 4 ст. 52 МК України, у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
Частиною 5 статті 52 МК України передбачено, що декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене (ч. 8 ст. 52 МК України).
Згідно ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За положеннями ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК України).
Декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).
Відповідно до ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 54 МК України визначено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту письмову інформацію про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються у випадках визначених цією статтею.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, про: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови, від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі №804/14964/15, від 02 травня 2024 року у справі № 520/22458/23) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Верховний Суд вказував на те, що неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами 2-6 цієї статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта (ч. 7 ст. 57 МК України).
Згідно ч. 8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Аналіз указаних норм свідчить, що у процедурах контролю за митною вартістю предметом перевірки є ціна товару та інші числові складові митної вартості. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. 
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів митниця визначила те, що подані до митного оформлення документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, документи містять неточності, не надано всі відомості щодо ціни товару.
Так, митний орган посилався на те, що в наданих до митного оформлення договорах від 01.10.2024 №1010 на перевезення вантажів та від 01.11.2021 №0111-21 на транспортно-експедиторське обслуговування відсутні заявки та інформація щодо страхування. 
З цього приводу слід зазначити наступне:
Як установлено судом, відповідно до Контракту від 21.02.2023 року № 21/36/2023 та специфікації від 12.11.2024р. № 5 сторонами погоджено продаж товару на умовах поставки FOB-Ningbo (Інкотермс 2010), про що також зазначено в інвойсі від 12.11.2024 року КВРТ2402.
Відповідно до правил інтерпретації термінів Інкотермс 2010 термін FOB (Free On Board (… named port of shipment) Франко борт (… назва порту відвантаження), термін “Франко борт” означає, що продавець виконує своє зобов`язання щодо поставки товару, розміщуючи його на борту судна, номінованого покупцем, у названому порту відвантаження протягом погодженого часу та за умови належного повідомлення покупця. Покупець несе всі витрати пов`язані з товаром із моменту його переходу через поручні судна в названому порту відвантаження для партії оцінюваного товару таким портом є NINGBO (Китай). 
За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. 
Слід зазначити, що згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс 2010 існують тільки два терміни (умови поставки), якими передбачені мінімальні розміри страхування - терміни CIF і СІР. Відповідно до них продавець зобов`язаний забезпечити страхування на користь покупця. Будь-які інші терміни (умови поставки) Інкотермс 2010 не передбачають обов`язкового страхування, а отже і не можуть визначати мінімальний розмір такого страхування. Отже, мінімальне страхування, що має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) застосовується тільки, якщо поставка здійснюється на умовах CIF і СІР. В інших випадках сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі. 
Умови FOB, на умовах яких здійснювалась поставка товару, не мають зобов`язання до Договорів страхування, а отже не визначають мінімальний розмір страхування.
Відсутність обов`язкового страхування також передбачена частиною першої пункту 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України, відповідно до якої у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є у разі якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Судом встановлено, що в даному випадку умовами укладеного позивачем з компанією PINTECH MACHINERY(SHAOXING) CO., LTD China (підрядник) контракту № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року не передбачено страхування товару, а обумовлені сторонами умови поставки FOB не покладають на сторін контракту такого обов`язку.
При цьому у довідці про транспортні витрати вих. № 54898 від 11.02.2025 року зазначено, що перевезення вантажу (морське та автотранспортне перевезення) здійснювалось без страхування вантажу.
Таким чином, враховуючи, що страхування товару не здійснювалось, і позивачем було подано про це довідку, твердження митного органу щодо відсутності в наданих до митного оформлення договорах від 01.10.2024 року №1010 на перевезення вантажів та від 01.11.2021 року №0111-21 на транспортно-експедиторське обслуговування заявок та інформації щодо страхування, та як наслідок, висновок митного органу про ненадання всіх документів у підтвердження складових митної вартості, зокрема, страхових документів, і документів, що містять відомості про вартість страхування, є необґрунтованими та безпідставними.
Щодо тверджень митного органу про те, що інформація щодо відсутності страхування вантажу, зазначена у довідці про транспортні витрати від 11.02.2025 року №54898 розбіжна з положенням пункту 2.2.2 договору від 01.11.2021 року №0111-21, слід зазначити наступне:
Згідно п. 2.2.2 Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 0111-21 від 01.11.2021 року, укладеного позивачем з ТОВ «Транслогістик-ЮА» (Експедитор), експедитор має право відповідно до цього договору за дорученням та за рахунок Клієнта здійснювати страхування вантажів Клієнта. Тобто також передбачає право експедитора за дорученням та за рахунок Клієнта здійснювати страхування вантажів.
З огляду на зазначене, вказання у поданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати від 11.02.2025 року №54898 відомостей про відсутність страхування вантажу жодним чином не суперечить положенням пункту 2.2.2 договору від 01.11.2021 року №0111-21.
Щодо транспортних витрат, а також доводів щодо відсутності рахунку та банківських документів про оплату транспортних витрат при перевезенні морським транспортом та автомобільним транспортом, слід зазначити наступне:
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного Кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Як встановлено судом, до митного оформлення товару позивачем надавалась довідка про транспортні витрати № 54898 від 11.02.2025 року, згідно якої транспортні витрати по перевезенню вантажу морським транспортом (коносамент NBGDA241200006) по маршруту Ningbo Китай – порт Gdansk Польща та автотранспортом AC5828HK/AC2706XG п/п Краковець, Україна складають:
міжнародне морське перевезення вантажу за межами державного кордону України 54197 грн.;
транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України 9617,69 грн. (враховуючи вантажно-розвантажувальні роботи);
міжнародне перевезення автотранспортом за межами державного кордону України 18162,07 грн.
Колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, згідно якої якщо законом не визначений доказ, виключно яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Надана позивачем довідка про транспортні витрати підтверджує вартість понесених товариством витрат на транспортування товару з порту Ningbo Китай до порту Gdansk Польща, а також витрат на транспортування з п/п Краковець до України, витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи, винагороди експедитора.
Таким чином, подана декларантом довідка про транспортні витрати є належним доказом підтвердження понесених позивачем витрат на транспортування товару.
Більш того в матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 4623218 від 11.02.2025 року, складений ТОВ «Транслогістик-ЮА» (Експедитор) із зазначенням послуг та вартості транспортного експедирування, а також платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 21.02.2025 року, яка підтверджує оплату позивачем послуг ТОВ «Транслогістик-ЮА» з морського та автомобільного перевезення та оплати експедиторської винагороди.
Щодо посилань митного органу на відсутність інформації про наявність/відсутність витрат, зазначених у пункті 4.1.3.7 договору від 01.11.2021 №0111-21, слід звернути увагу на те, що за положеннями пункту 4.1.3.7 договору від 01.11.2021 №0111-21 експедитор має право зобов`язати Клієнта, шляхом виставлення рахунку, здійснити передоплату за послуги, пов`язані з тривалим перебуванням вантажу у порту/на терміналі, які перебувають у порту/терміналі понад безоплатний період зберігання вантажу та штраф за понаднормативне використання контейнера до моменту вивезення вантажу з порту.
В свою чергу наданою позивачем довідкою про транспортні витрати підтверджено заявлене числове значення про транспортні витрати, та спростовуються доводи і припущення митниці про можливі додаткові витрати на зберігання товару в порту призначення, на складі третьої особи.
Таким чином, невизнання відповідачем на цій підставі достатності подання позивачем документів на підтвердження числових показників вартості перевезення оцінюваних товарів є безпідставним.
Отже, заявлене числове значення про транспортні витрати документально підтверджено позивачем, що спростовує доводи і припущення митниці про можливі додаткові витрати на зберігання товару в порту призначення.
Щодо доводів митного органу про те, що договір від 01.11.2021 року №0111-21 на транспортно-експедиторське обслуговування наданий не в повному обсязі, а саме відсутня Заявка, передбачена пунктом 1.3 цього договору, слід зазначити наступне:
З наданого Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 0111-21 від 01.11.2021 року, укладеного позивачем з ТОВ «Транслогістик-ЮА» (Експедитор), встановлено, що він не містить пункту 1.3.
В свою чергу відповідно до п. 1.2 зазначеного вище Договору, під кожне перевезення сторони можуть укласти окрему заявку, в якій зазначається найменування та кількість товару, маршрут перевезення, місце завантаження та розвантаження, заплановану дату надання вантажу відправником, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника та вантажоодержувача, а також іншу необхідну інформацію, що стосується організації ТЕО. Заявка може подаватися за 2 тижні до початку завантаження і готовності вантажу до перевезення. При відсутності заявки, умови перевезення, послуги, вартість, дані про вантаж тощо визначаються транспортними документами, накладними, рахунками сторін за цим Договором.
Таким чином умовами укладеного позивачем з експедитором договору передбачено право сторін, а не обов`язок складати відповідну заявку. При цьому не подання відповідної заявки, за обставин подання відповідних транспортних документів, жодним чином не впливає на визначення митної вартості товарів.
Заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Також варто зазначити, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до договору.
Частини 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України не визначають заявку на перевезення документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю.
Згідно з ч.5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17 зокрема вказано, що «.. серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість», тому вимога про її надання є безпідставною».
Щодо доводів митниці про відсутність інформації щодо торговельної марки виробника товару, слід зазначити, що за умовами укладеного Контракту підрядник - Компанія «PINTECH MACHINERY (SHAOXING) CO., LTD» зобов`язується виготовити із свого матеріалу по технологічній документації замовника – ТОВ «Прогрес-КВ» продукцію в асортименті та кількості, що вказані в контракті чи в специфікаціях до контракту.
Судом встановлено, що позивачем був поданий Миколаївській митниці лист вих. №21/02-1 від 21.02.2025 року, в якому повідомлено, що виробник - ТОВ «Прогрес-КВ» виготовляє відповідно до власної конструкторської документації будь-які карданні вали для сільськогосподарського обладнання, а також комплектуючі для валів сільськогосподарського призначення. У додатках до вказаного листа подано схему зборки карданного валу до сільськогосподарського обладнання, фото встановлених карданних валів на сільськогосподарському обладнанні. 
Таким чином з урахуванням наданих позивачем документів, твердження митниці про відсутність інформації щодо торговельної марки виробника є безпідставними.
Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з наявністю у поданих документах розбіжностей, є необґрунтованими.
Позивачем, при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту, було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.
В той же час відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
При цьому, ст.53 МК України врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, яка не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 20.03.2024 у справі № 815/762/18.
Таким чином, товариством було подано до митниці повний пакет документів на підтвердження достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару, та відповідно, рішення про відмову в прийняті митної декларації.
На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2025 року №UA504000/2025/000001/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.02.2025 року № UА504180/2025/000002.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. 
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Південної митниці залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко 

Суддя: І.І. Тарновецький 

Суддя: О.А. Шевчук