ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1306/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №754/20826/25 Категорія: 304090000 	ЧЕПУРНИЙ О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді  	Василенко Л. І., Новіков О. М.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 (повний текст складено 31.03.2026, суддя в суді першої інстанції Чепурний О. П.) у цивільній справі за позовом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

 
в с т а н о в и в :

у грудні 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1221-6516 в сумі 84276,00 грн (за кредитом 18000,00 грн, за нарахованими процентами 66276,00 грн), а також судові витрати, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по вказаному кредитному договору, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася зазначена заборгованість.
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 позов у справі задоволено. Суд вказав на обґрунтованість доводів позивача про невиконання позичальником своїх договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, передбачених договором.
Відповідач 30.04.2026 подав на вказане рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками по кредиту апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши суму боргу в розмірі 18 000 грн за тілом кредиту та 18 000 грн за відсотками, а всього 36 000 грн, а решту позовних вимог - відхилити.
В обґрунтування вказано на те, що нарахована первісним кредитором сума по відсоткам за користування кредитом 66276,00 грн значно перевищує тіло кредиту в розмірі 18000 грн.
Також суд першої інстанції не врахував, що відповідач сплатив 5724,00 грн на погашення кредиту, що свідчить про перевищення боргу за відсотками розумних меж.
Відповідач наголошує на необхідності застосування до правовідносин сторін приписів рішень КСУ та ВС щодо необхідності захисту прав споживача та зменшення боргу за відсотками по кредиту, адже, виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання - Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 у справі №679/1103/23.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» проти її аргументів заперечив та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, вважаючи його законним та обґрунтованим. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ураховуючи апеляційні аргументи відповідача, він не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків по кредиту, а в решті– висновки суду першої інстанції не заперечує, що визначає межі апеляційного перегляду справи.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 15.06.2023 між позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1221-6516. 
Предметом договору стало те, що кредитодавець відкрив для позичальника невідновлювальну кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем відсотки за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. 
Розділ 4 передбачає порядок та умови надання кредиту, порядок сплати процентів за користування кредитом. 
Так розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 18000,00 грн, дата надання/видачі кредиту: 15.06.2023, тип процентної ставки – фіксована, базовий період складає 14 календарних днів. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (п.4.6). Строк кредитування складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 09.04.2024 (п.4.9). 
Договір підписаний одноразовим паролем (А5598).
Також у договорі про відкриття кредитної лінії №1221-6516 встановлено порядок укладення договору; порядок та умови надання кредиту, періодичність внесення платежів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом; визначено права кредитодавця та позичальника; надано інформацію про наслідки невиконання або неналежного виконання кредитодавцем обов`язків а договором; інформацію про наслідки невиконання або неналежного виконання позичальником обов`язків за договором; визначено порядок взаємодії за договором; встановлено програму лояльності; визначено інші положення та реквізити сторін.
Згідно довідки про перерахування суми кредиту №1221-6516 від 15.06.2023 року, видача коштів за кредитним договором №1221-6516 від 15.06.2023 року здійснювалася за допомогою платіжної системи LiqPay в сумі 18000,00 грн на платіжну карту НОМЕР_1 . Видача коштів за кредитним договором підтверджується також квитанцією LiqPay ID операції 2327125193. 
Такі реквізити рахунку ОСОБА_1 вказані і в кредитному договорі.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №1221-6516 від 15.06.2023, станом на 13.10.2025 загальний розмір грошових вимог кредитора до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору становлять 94464,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом – 18000,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 76464,00 грн.
Позивачем було частково списано заборгованість за нарахованими процентами в сумі 10188,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 84276,00 грн, а тому він просить суд стягнути частину заборгованості, а саме 84276,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом – 18000,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами - 66276,00 грн.
Відповідач ні факту укладення кредитного договору ні змісту його умов при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставить.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На час розгляду справи кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, сума боргу по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами позичальником наданими доказами не спростовується. 
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як позичальник, отримав кредитні кошти за договором та не повернув їх у визначені строки разом із нарахованими відсотками, отже має непогашену заборгованість, вірно вказав про те, що позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано встановив суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи та не спростовується по суті аргументами скаржника.
З такими висновками суду першої інстанції в цій справі апеляційний суд погоджується повністю, адже вони підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах та правому регулюванні правовідносин сторін, що виникли на підставі кредитного договору.
Так апеляційним судом відхиляються аргументи скаржника про те, що відсотки по кредиту значно перевищують тіло кредиту; часткова сплата заборгованості свідчить про несправедливість нарахованої суми боргу по відсоткам, а також про те, що з урахуванням рішень КСУ та ВС сума боргу за відсотками по кредиту має бути зменшена, з урахуванням такого.
Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
При цьому ч.ч.1, 2, п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (на який посилається скаржник) передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак у даному випадку спірними є нарахування відсотків за правомірне користування кредитними коштами, а не відсотків компенсації у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, чого помилково не врахував скаржник.
При цьому позичальник, укладаючи кредитний договір, самостійно та добросовісно надав оцінку запропонованим умовам кредитування, зважив на можливість їх дотримання з огляду на наявне фінансове становище та на час укладення договору вважав їх прийнятними та вигідними для себе, що й отримало вираження у факті надання згоди на укладення правочину та отримання на його підставі кошів кредиту.
Таким чином за обставин даної справи не можна вести мову про укладення кредитного договору на вкрай невигідних для відповідача умовах. 
Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що наведена ним практика ВС та рішення КСУ стосується саме розмірів неустойки (штрафів чи пені) за порушення строків виконання грошових зобов`язань, що в даній справі не мало місце, адже позивач нараховує заборгованість за приписами укладеного кредитного договору саме як плату за строкове користування кредитними коштами (відсотки по кредиту), а не як міру відповідальності, наприклад штраф, за неповернення кредитних коштів.
При цьому позичальник, укладаючи кредитний договір, самостійно та добросовісно надав оцінку запропонованим умовам кредитування, зважив на можливість їх дотримання з огляду на наявне фінансове становище та на час укладення договору вважав їх прийнятними та вигідними для себе, що й отримало вираження у факті надання згоди на укладення правочину та отримання на його підставі коштів кредиту.
Також часткове погашення заборгованості за договором, на чому наголошує скаржник, за приписами законодавства не є підставою для перегляду обсягу зобов`язань, які сторони самостійно погодили в укладеному кредитному договорі, користуючись принципом свободи договорі згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України.
Апеляційний суд враховує, що розмір відсотків за кредитним договором від 15.06.2023, який укладено між сторонами, не перевищує законодавчі обмеження, передбачені п.17 Розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування», враховуючи строки кредитування.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати скаржника за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати скаржника в апеляційному суді не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 26.05.2026.

Суддя-доповідач   

Судді