ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2019/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року (суддя Садовий Ігор Вікторович) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.01.2026 № 064250011970 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2026 про призначення йому пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року позов задоволено в повному обсязі.
Висновки суду ґрунтуються на тому, що у спірному випадку заява позивача від 22.01.2026 про призначення пенсії містить інформацію, завірену підписом останнього, про те, що він не отримує пенсійні виплати в інших державах, однак не містить відомостей про причини неможливості отримання документів, що підтверджують неотримання заявником пенсійних виплат в іншій державі. На переконання суду зазначення позивачем коментованих відомостей свідчить про виконання ним вимог Порядку № 562 в частині повідомлення про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження. З огляду на те, що періоди роботи позивача з 14.01.1982 по 25.01.1983, з 26.01.1983 по 28.11.1983, 11.12.1983 по 01.01.1985, з 02.01.1985 по 30.10.1987, з 15.11.1988 по 04.04.1990, з 01.10.1990 по 28.10.1991, з 10.11.1991 по 10.11.1992 на території Узбекистану підтверджено належними та допустимими доказами, а саме записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 10.01.1983 на ім`я позивача, а також, відповідно до вимог Порядку № 562 відсутній налагоджений обмін інформації між органами пенсійного забезпечення України та Узбекистаном, то ОСОБА_1 має право на врахування до його страхового стажу вказаних періодів роботи на території Узбекистану.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає про відсутність підтверджуючих документів щодо нездійснення іншою державою пенсійних виплат.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 22.01.2026 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Заява в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким прийнято рішення від 30.01.2026 № 064250011970 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
У рішенні зазначено, що до стажу не враховано періоди роботи в Узбекистані згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.07.1983: з 14.01.1982 по 25.01.1983, з 26.01.1983 по 28.11.1983, з 11.12.1983 по 01.01.1985, з 02.01.1985 по 30.10.1987, з 15.11.1988 по 04.04.1990, з 01.10.1990 по 28.10.1991 та з 10.11.1991 по 10.11.1992, оскільки відсутні підтверджуючі документи щодо нездійснення іншою державою пенсійних виплат.
Вважаючи протиправним вказане рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами частини 2 статті 24-1 Закону № 1058 періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Як вбачається з оскаржуваного рішення ПФУ, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії слугувала та обставина, що відповідачем не зараховано окремі періоди роботи позивача в Узбекистані, оскільки відсутні підтверджуючі документи щодо нездійснення іншою державою пенсійних виплат, у зв`язку з чим у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії.
Не є спірним у цій справі, що позивач з 14.01.1982 по 25.01.1983, з 26.01.1983 по 28.11.1983, 11.12.1983 по 01.01.1985, з 02.01.1985 по 30.10.1987, з 15.11.1988 по 04.04.1990, з 01.10.1990 по 28.10.1991, з 10.11.1991 по 10.11.1992 працював на території Узбекистану, проте відповідач, з посиланням на приписи Постанови № 562, відмовив у зарахуванні вказаного страхового стажу.
Колегія суддів зазначає, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання обчислення страхового стажу» від 16.05.2025 за № 562, яка набрала чинності 20.05.2025.
Пунктом 1 Постанови № 562 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (надалі по тексту також Порядок № 562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.
Порядок № 562 визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
За змістом пункту 3 Порядку № 562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Приписами пункту 4 Порядку № 562 визначено, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Отже, обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р., покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які мають право на призначення пенсії. 
В даному випадку суд першої інстанції вірно встановив, що заява про призначення пенсії, яка подана позивачем у графі «Пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі, в тому числі в іншій державі з урахуванням періодів трудової діяльності до 01 січня 1992 року в республіках колишнього Союзу РСР» містить інформацію про те, що пенсія «Не призначалась в іншій державі» та «Не отримую пенсію іншого виду. Не отримую від рф» (а.с. 32).
Таким чином позивачем виконано вимоги Порядку № 562 щодо надання інформації про не отримання пенсійних виплат в іншій державі.
В свою чергу відсутність підтверджуючих документів щодо нездійснення іншою державою пенсійних виплат не є підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, адже остання не спростовує правильність висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року в адміністративній справі № 280/2019/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з 11 червня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 11 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова