П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3906/21	

Категорія:110020000 Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.
Час і місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:09.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства культури України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України, треті особи Національний природний парк "Бузький Гард", Кабінет Міністрів України, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства культури України про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у:
- нездійсненні контролю за виконанням Закону України "Про охорону культурної спадщини"(далі – Закон №1805-III), інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини по відношенню до Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, починаючи з 03 вересня 2009 року по теперішній час;
- непризначення відповідних охоронних заходів внаслідок руйнування та пошкодження Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, внаслідок здійснення будівництва Ташлицької ГАЕС та підняття підпірного рівня Олександрівського водосховища на р. Південний Буг до позначки + 16 метрів та планування його підняття до позначки + 20,7 метрів ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";
- у щорічному незвітуванні, починаючи з 03 вересня 2009 року, перед Кабінетом Міністрів України та громадськістю про стан збереженості Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;
- непритягнення жодної особи до відповідальності за порушення законодавства про охорону культурної спадщини за знищення Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;
- нездійсненні жодних дій щодо спуску води в Олександрівському водосховищі на р. Південний Буг до рівня 8,00 метрів з метою відновлення Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;
- невиданні розпорядження та приписів заборони та припинення робіт ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Відокремлений підрозділ "Южно-Українська АЕС", якого подав 17 квітня 2018 року Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Повідомлення про діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, а саме: завершення будівництва Ташлицької ГАЕС у складі гідроагрегатів 3-6 з поетапним підвищенням нормального підпірного рівня (НПР) Олександрівського водосховища на р. Південний Буг до позначки + 20,7 м, внаслідок чого в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля відкрито реєстраційну справу та присвоєно їй програмними засобами ведення Реєстру реєстраційного номера справи про оцінку впливу на довкілля планової діяльності під номером 2018416564;
зобов`язання Міністерства культури України:
- здійснити контроль за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини по відношенню до Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;
- призначити відповідні охоронні заходи внаслідок руйнування та пошкодження Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, внаслідок здійснення будівництва Ташлицької ГАЕС та підняття підпірного рівня Олександрівського водосховища на р. Південний Буг до позначки + 16 метрів та планування його підняття до позначки + 20,7 метрів ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";
- відзвітувати, починаючи з 03 вересня 2009 року, перед Кабінетом Міністрів України та громадськістю про стан збереження Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;
- здійснити дії щодо спуску води в Олександрівському водосховищі на р. Південний Буг до рівня 8,00 метрів з метою відновлення Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;
- видати розпорядження та приписи заборони та припинення робіт ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Відокремлений підрозділ "Южно-Українська АЕС", якого подав 17 квітня 2018 року Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Повідомлення про діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, а саме: завершення будівництва Ташлицької ГАЕС у складі гідроагрегатів 3-6 з поетапним підвищенням нормального підпірного рівня (НПР) Олександрівського водосховища на р. Південний Буг до позначки + 20,7 м, внаслідок чого в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля відкрито реєстраційну справу та присвоєно їй програмними засобами ведення Реєстру реєстраційного номера справи про оцінку впливу на довкілля планової діяльності під номером 2018416564.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідно до Указу Президента України від 30 квітня 2009 року №279/2009 створено національний природний парк "Бузький Гард". Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2009 року №928 Історичний ландшафтний центр Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України об`єкти культурної спадщини національного значення. На території Об`єкта культурної спадщини національного значення – Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького знаходиться Олександрівське водосховище і 4 земельні ділянки, які перебувають на праві постійного користування в ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". 
При будівництві Ташлицької ГАЕС підвищився рівень Олександрівського водосховища на річці Південний Буг з 8,0 м до 14,7 м, з 14,7 м до 16,0 м, що призвело до майже знищення Історичного ландшафту центру Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького. Крім цього, ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" планує підвищити рівень Олександрівського водосховища з 16,0 м до 20,7 м, що призведе до знищення Об`єкта культурної спадщини національного значення Історичний ландшафтний центр Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького. 
На переконання позивача, внаслідок протиправної бездіяльності Міністерства культури України знищення Об`єкт культурної спадщини національного значення Історичний ландшафтний центр Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького може бути знищений.
Відповідач позов не визнав з підстав, що згідно з класифікацією об`єктів культурної спадщини пам`ятка національного значення "Історичний ландшафтний центр Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького", який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, не є комплексом пам`яток. Видання розпоряджень власнику пам`ятки про зміну виду або способу її використання, проведення робіт з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфіакції, ремонту та пристосування, або зупинення будівництва та експлуатації Ташлицької ГАЕС не належить до повноважень відповідача, оскільки не відбувається безпосередньої в межах території пам`ятки або в зоні її охорони. 
Крім того, оцінка впливу Ташлицької ГАЕС та підняття підпірного рівня Олександрівського водосховища не може бути проведена посадовими особами Міністерства культури та інформаційної політики згідно з їх посадовими обов`язками. Відповідач звернув увагу на те, що будівництво гідроенергетичних об`єктів почалось в 1981 році до занесення пам`ятки до вищевказаного Реєстру. 
Також, на переконання відповідача, позивач не навів доказів і фактів, які б підтверджували дійсне порушення його прав з боку відповідача, а викладені в позові вимоги є необґрунтованими.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до Міністерства культури України задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства культури України, яка полягає у:
- нездійсненні контролю за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини щодо Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, з 03 вересня 2009 року;
- непризначенні охоронних заходів щодо Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького у зв`язку з виникненням загрози його руйнування або пошкодження внаслідок будівництва Ташлицької гідроакумулюючої електростанції.
Зобов`язано Міністерство культури України:
- здійснити контроль за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини щодо Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні;
- призначити охоронні заходи щодо Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького у зв`язку з виникненням загрози його руйнування або пошкодження внаслідок будівництва Ташлицької гідроакумулюючої електростанції.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства культури України судовий збір у розмірі 908 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в частині незадоволених позовних вимог у зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 :
- суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства культури України в частині щорічного звітування перед Кабінетом Міністрів України та громадськістю, виходив з формального висновку про те, що чинні підзаконні нормативно-правові акти не передбачають обов`язку зазначати у відповідних звітах інформацію щодо кожного об`єкта культурної спадщини;
- відповідач взагалі не надав суду жодного доказу, який би підтверджував здійснення інформування Кабінету Міністрів України або громадськості не лише щодо Об`єкта культурної спадщини національного значення — Історичного ландшафту центру Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького, а й щодо будь-яких інших об`єктів культурної спадщини за відповідні роки;
- суд першої інстанції фактично ототожнив позовну вимогу зі зобов`язанням відповідача самостійно здійснювати гідротехнічні роботи, що не відповідає змісту заявленої вимоги. Позивач не вимагав від Міністерства культури фізично здійснювати спуск води, а вказував на бездіяльність у частині використання наданих законом владних, координаційних, контрольних та приписних повноважень з метою припинення руйнування пам`ятки та її відновлення;
- суд першої інстанції помилково виходив із того, що відповідач не є органом, який безпосередньо притягує осіб до кримінальної або адміністративної відповідальності, а отже не зобов`язане діяти.
Також, Міністерство культури України подало апеляційну скаргу на оскаржуване рішення.
В апеляційній скарзі Міністерства культури України ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги Міністерства культури України:
- інформування про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`ятки Історичний ландшафт центру Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького від органів охорони культурної спадщини Миколаївської обласної державної адміністрації та/або районних державних адміністрацій, виконавчих органів до Міністерства культури України не надходило, а також наявність погодженої проєктної документації на об`єкт: "Завершення будівництва Ташлицької ГАЕС введення гідроагрегатів №№3– 6" (м. Южноукраїнськ Миколаївської області)";
- у Міністерства наразі відсутні правові підстави для здійснення заходів контролю за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини щодо Історичного ландшафту центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького та призначення охоронних заходів;
- при зверненні до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, ОСОБА_1 не довів факту порушення його прав та законних інтересів;
- у позовній заяві, яка надійшла до Миколаївського окружного адміністративного суду 01 червня 2021 року так і в уточненій позовній заяві, яка надійшла до суду 14 червня 2021 року, позивач не сформував чітко і зрозуміло позовні вимоги, тому незрозуміло в чому проявляється бездіяльність Міністерства. Також, загальними фразами, без зазначення конкретних статей Закону №1805-III та назв нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини, відповідно до яких Міністерство повинно здійснювати контроль та проводити охоронні заходи щодо Історичного ландшафт центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Міністерства культури України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Олександрівське водосховище побудовано на річці Південний Буг і входить до складу Південноукраїнського енергокомплексу як нижня водойма Ташлицької гідроакумулюючої електростанції (далі – Ташлицька ГАЕС).
Проект гідроенергетичних об`єктів Южноукраїнського енергокомплексу розроблено інститутом "Укргідропроект", затвердженого наказом Міністерства енергетики і електрифікації СРСР від 11 червня 1981 року №73пс. 
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від №258 "Про перелік об`єктів, на будівництво, яких запроваджується мораторій на період проведення надзвичайних заходів щодо стабілізації економіки України та виходу її з кризового стану" будівництво Ташлицької ГАЕС у 1991 році було зупинено.
Рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 18 березня 1994 року №27 був створений регіональний ландшафтний парк "Грантіно-степове Побужжя", територія якого пізніше була поширена на земельні ділянки Олександрівської селищної ради, Южноукраїнської міської ради, Вознесенського держлісгоспу, водного фонду тощо. 24.11.1999 був уведений в експлуатацію пусковий комплекс Олександрівської гідроелектростанції (далі – Олександрівська ГЕС) при існуючій відмітці водосховища + 8 метрів. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17 червня 2002 року №342-р затверджено Титул будови Ташлицької ГАЕС, а саме: завершення будівництва Ташлицької ГАЕС м. Южноукраїнськ Миколаївської області з терміном будівництва 1980-2008 роки.
Згідно з рішенням Миколаївської обласної ради від 06 липня 2006 року №10 виключено зі складу регіонального ландшафтного парку "Гранітно-степове Побужжя" земельні ділянки загальною площею 27,7218 га для розміщення хвостової частини Олександрівського водосховища згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 червня 2006 року №841 "Перелік земельних ділянок, що надаються у постійне користування ДП НАЕК "Енергоатом" зі зміною цільового призначення".
Вказане рішення Миколаївської обласної ради постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2007 року у справі №2-а-5-615/07/1423, залишеного без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2012 року, визнано незаконним і скасовано.
Крім цього, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2010 року у справі №2а-9770/10/2670, яке залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного Суду від 29 листопада 2011 року, було визнано протиправною і скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 20 червня 2006 року №841.
Відповідно до Указу Президента України від 30 квітня 2009 року №279/2009 "Про створення національного природного парку "Бузький Гард" на території Арбузинського, Братського, Вознесенського, Доманівського та Первомайського районів Миколаївської області створено національний природний парк "Бузький Гард" і підпорядковано його Міністерству охорони навколишнього природного середовища України.
Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2009 року №928 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" Історичний ландшафтний центр Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як об`єкт культурної спадщини національного значення.
У Паспорті пам`ятки "Історичний ландшафтний центр Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького" (2006 рік) зазначено, що Історичному ландшафтному центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького охоронний номер не присвоєно, територія пам`ятки перебуває у державній власності, користувачами земель є територіальні громади с-ща Костянтинівка Арбузинського району, с. Богданівка Доманівського району та м. Южноукраїнськ Миколаївської області, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а також регіональний ландшафтний парк "Гранітно-степове Побужжя".
Відповідно до листа Українського державного інституту культурної спадщини від 07 липня 2017 року №26-2 координати Історичного ландшафтного центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорізького на місцевості не визначалися.
На аркуші 120 Звіту з оцінки впливу на довкілля проекту "Завершення будівництва Ташлицької ГАЕС у складі гідроагрегатів №№3-6 з поетапним підвищенням нормального підпірного рівня (НПР) Олександрівського водосховища на р. Південний Буг до позначки + 20,7 м" зазначено, що у зв`язку з підняттям відмітки НПР Олександрівського водосховища з 16,00 м до 20,70 м проектом передбачені археологічні дослідження 4 стратифікованих поселень, які є об`єктами культурної спадщини, знаходяться на обліку й взяті під охорону відповідними документами. Всі перелічені об`єкти входять до Історичного ландшафтного центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорізького, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток культурної спадщини України національного значення.
Згідно з п.1 Наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 09 травня 2025 року №944 "Про відмову у видачі висновку з оцінки впливу на довкілля" відмовлено у видачі висновку з оцінки впливу на довкілля планової діяльності Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" "Завершення будівництва Ташлицької ГАЕС. Введення гідроагрегатів №3-6 (з підвищенням нормального підпірного рівня (НПР) Олександрівського водосховища на р. Південний Буг до позначки + 16,9 м".
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача та неналежне виконання ним своїх повноважень з охорони об`єкта культурної спадщини національного значення Історичного ландшафтного центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було реалізовано його повноваження з охорони Історичного ландшафтного центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорізького як об`єкта культурної спадщини національного значення, що встановлені ст. 5 Закону №1805-III та Положенням №885.
Така бездіяльність відповідача є протиправною, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині нездійснення ним контролю за дотриманням законодавства з охорони культурної спадщини щодо вказаної пам`ятки національного значення та непризначення охоронних заходів щодо неї у зв`язку з будівництвом Ташлицької ГАЕС.
Також, суд першої інстанції виснував, що відповідач зобов`язаний щорічно звітуватись перед Кабінетом Міністрів України та громадськістю про стан збереження об`єктів культурної спадщини, проте вона не передбачає обов`язку зазначати в такому звіті відомості про стан всіх об`єктів культурної спадщини України.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач з дня занесення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №928 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" Історичного ландшафтного центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорізького до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як об`єкт культурної спадщини національного значення, відповідач не здійснив жодного контрольного заходу щодо дотримання законодавства про охорону культурної спадщини при будівництві Ташлицької ГАЕС.
Тому відповідні позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, надаючи оцінку висновками суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" (далі – Закон №3166-VI) міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 7 Закону №3166-VI основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах, є:
- забезпечення нормативно-правового регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку; 
- інформування та надання роз`яснень щодо здійснення державної політики; узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України; 
- забезпечення здійснення соціального діалогу на галузевому рівні; 
- здійснення інших завдань, визначених законами України.
Відповідно до Положення про Міністерство культури України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 року №885, Мінкульт є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України (у частині повноважень з управління цілісними майновими комплексами державного підприємства "Мультимедійна платформа іномовлення України" та Українського національного інформаційного агентства "Укрінформ") та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, кінематографії.
Згідно із п.4 Положення Міністерство відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснення контролю за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини.
Апелянт - Міністерства культури України, наголошував, що відповідно до п.22 ч.1 ст. 6 Закону №1805-III інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на їх території належить до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції.
В свою чергу, відповідно до п.18 ч.2 ст. 6 Закону №1805-III інформування органів охорони культурної спадщини вищого рівня про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на їх території належить до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини. 
Міністерства культури України, зазначило, що інформування про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`ятки Історичний ландшафт центру Буго-Гардівської паланки Війська Запорозького від органів охорони культурної спадщини Миколаївської обласної державної адміністрації та/або районних державних адміністрацій, виконавчих органів до Міністерства культури України не надходило, а також наявність погодженої проєктної документації на об`єкт: "Завершення будівництва Ташлицької ГАЕС. Введення гідроагрегатів №№ 3– 6" (м. Южноукраїнськ Миколаївської області)".
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Міністерства культури України про те, що за вищевказаних обставин, у Міністерства наразі відсутні правові підстави для здійснення заходів контролю за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини щодо Історичного ландшафту центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького та призначення охоронних заходів.
Щодо порушеного права позивача колегія суддів зазначає наступне.
В розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно з ч.5 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, цією конституційною нормою передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст. 55 Основного Закону України, у рішенні від 14 листопада 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п.4.1 мотивувальної частини вказаного рішення).
Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.
Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та суб`єктом владних повноважень, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право чи стосуються його інтересів.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
З огляду на положення ст.ст. 5, 245 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.
Згідно згаданих норм такі повноваження суд реалізує в разі встановлення факту порушення прав, свобод та інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який б гарантував повний захист прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
Відповідно до ч.2 ст.6, ч.ч.1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейський суд з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги в разі, якщо права позивача не були порушені.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України для оцінювання рішення (дій/ бездіяльності), є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивачів.
В свою чергу, за приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у позовній заяві та доданих до неї матеріалів відсутнє будь яке посилання на порушене право ОСОБА_1 .
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідків. 
Тобто, ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною повинен довести, що його права та законні інтереси безпосередньо порушені і в результаті вчинення певних дій вони будуть відновлені. 
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не обґрунтовано та не доведено факту порушення його прав та законних інтересів.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, відсутність підстав, для їх задоволення, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Оскільки рішення апеляційного суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 – відмовити.
Апеляційну скаргу Міністерства культури України – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Міністерства культури України, треті особи Національний природний парк "Бузький Гард", Кабінет Міністрів України, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.