Справа № 303/1028/26
Провадження № 1-кп/303/122/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження № 42023072210000006 від 06.04.2023 року відносно:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Малий Карашин Макарівського району Київської області, українець, громадянин України, освіта середня, розлучений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , солдат військової частини НОМЕР_1 раніше судимий: 09.06.2025 Оболонським районним судом м.Києва за ч.4 ст.186 КК України до семи років позбавлення волі, 
 
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
 
ВСТАНОВИВ:
Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний 
стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих 
її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану 
в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб,який в подальшому продовжено та який діє до сьогоднішнього часу.
Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок 
та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.04.2022 року призваний по мобілізації на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.12.2022 № 328, солдата по мобілізації ОСОБА_4 призначеного на посаду солдата резерву запасної роти, вважати таким, що з 01.12.2022 poку зарахований до списків особового складу частини НОМЕР_2 , на всі види забезпечення, та таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків у званні солдат.
Будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, y paзі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.
Однак, солдат ОСОБА_4 в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.
Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Пpо оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 16.01.2023 самовільно залиш військову частину НОМЕР_2 . B пункті постійної дислокації підрозділу та території Мукачівської дільниці полігону, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та до 27.02.2025 року проводив свій час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Пояснив, що дійсно 16.01.2023 року ухилився від військової служби і самовільно покинув військову частину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, сторона обвинувачення не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів у справі, оскільки дані обставини ніким не оспорюються, у суду немає сумнівів у добровільності позиції сторін кримінального провадження та приймає рішення щодо проведення судового розгляду в даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вимоги якої роз`яснені сторонам кримінального провадження про те, що вони будуть позбавлені оскаржувати фактичні дані, які не досліджувалися в судовому засіданні.
Суд, прийнявши до уваги добровільні пояснення обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч.5 ст.407КК України в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) за ознаками умисних дій, які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується формально, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України.
Враховуючи всі дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення можливе тільки в ізоляції від суспільства.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.
Оскільки ОСОБА_4 засуджений був 09.06.2025 року Оболонським районним судом м.Києва за ч.4 ст.186 КК України до 7-ми років позбавлення волі, при призначені покарання необхідно застосувати ч.4 ст.70 КК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень покарання, призначене даним вироком у виді 5 років позбавлення волі, поглинути більш суворим покаранням, призначеним вироком Оболонського районного суду м.Києва від 09.06.2025 року за ч.4 ст.186 КК України та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 04.05.2025 року, з моменту затримання за попереднім вироком.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддя: ОСОБА_1