ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/6739/24 пров. № А/857/9205/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Мандзія О.П.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №500/6739/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції – Осташ А.В.,
дата ухвалення рішення – 28.01.2025,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області в якому просять:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недоотриманої пенсії, що належала покійному ОСОБА_3 і залишилася недоотриманою у зв`язку із його смертю, згідно з рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у адміністративній справі №500/6092/21 у розмірі в розмірі 213 819,84 грн за період з 01.12.2019 р. по 31.12.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату рівними частками, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суму пенсії, що належала покійному ОСОБА_3 і залишилася недоотриманою у зв`язку із його смертю, згідно з рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у адміністративній справі №500/6092/21 у розмірі в розмірі 213 819,84 грн за період з 01.12.2019 р. по 31.12.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з посиланням на ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» звернули ся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою щодо виплати 213 819,84 грн пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_3 (чоловіку та батьку), та яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю. 
Проте, листом від 30.05.2024 № 5187-4901/Н-02/8-1900/24 відповідач відмовив у виплаті вищенаведеної суми пенсії та повідомив позивачів, що виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена лише за наявності відповідного цільового фінансування та за рахунок коштів Державного бюджету України. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ним законної сили. Заборгованість на виконання рішення суду не включається в недоотриману пенсію, а у разі смерті заявника рішення суду позивачами може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом із ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником. 
Позивачі вважають дії відповідача протиправними, оскільки вони, відповідно до ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мають право на отримання недоодержаної пенсії ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю, а тому звернулися до суду з даним позовом.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії в сумі 213 819,84 грн, яка нарахована на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №500/6092/21 та підлягала виплаті ОСОБА_3 , і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату рівними частками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №500/6092/21 за період з 01.12.2019 року по 31.12.2021 року у розмірі 213 819,84 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема апелянт вказує на те, що недоотримані суми пенсії ОСОБА_3 відсутні, у зв`язку з виплатою їх у повному обсязі.
Відповідно, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у адміністративній справі №500/6092/21 ОСОБА_3 нарахована доплата в сумі 213819,84 за період 01.12.20219 по 31.12.2021. Вище перелічена сума заборгованості за рішенням суду обліковується в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації.
Враховуючи вищенаведене, заборгованість на виконання рішення суду виплачується за окремою бюджетною програмою та не включається в неотриману пенсію.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 перебував на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.20210 у справі №500/6092/21 позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку пенсії на підставі виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» оновленої довідки від 06 травня 2021 року №2021/0127 про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років ОСОБА_3 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» від 06 травня 2021 року № 2021/0127, з урахуванням зазначених у ній відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення набрало законної сили 30.11.2021.
На виконання вказаного рішення відповідачем було проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019.
В результаті проведеного перерахунку донарахована різниця в пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.12.2021 склала 213819,84 грн.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 22.03.2024 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Петрівське, Таращанського району, Київської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 22.03.2024 складено відповідний актовий запис №543.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.01.2011 серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.11.1973 серії НОМЕР_3 .
Станом на день смерті ОСОБА_3 , нарахована різниця в пенсії на виконання судового рішення у справі №500/6092/21 у загальному розмірі 213 819,84 грн., відповідачем не була виплачена. 
16.05.2024, тобто до спливу шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_3 , позивачі звернулись до відповідача із заявою про виплату їм недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю свого батька та чоловіка.
Листом від 30.05.2024 №5187-4901/Н-02/8-1900/24 відповідач відмовив у виплаті вищенаведеної суми пенсії та повідомив позивачів, що виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена лише за наявності відповідного цільового фінансування та за рахунок коштів Державного бюджету України. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ним законної сили. Заборгованість на виконання рішення суду не включається в недоотриману пенсію, а у разі смерті заявника рішення суду позивачами може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом із ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником. 
Позивачі, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернулися за їх захистом до суду.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що дії відповідача щодо невиплати позивачам недоодержаної пенсії ОСОБА_3 згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №500/6092/21 у розмірі 213 819,84 грн. є протиправними.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003(далі - Закон №1058), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Відповідно до ч.1-3 ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262), суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 по справі №200/10269/19-а, сформульовано висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1ст. 52 Закону №1058та ч. 1 ст. 61Закону №2262, шляхом звернення до територіального органу ПФУ не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2ст. 52 Закону № 1058), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Наведене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 09.06.2022 №200/12094/18-а.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачі звернулися до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявами про нарахування їм заборгованих сум пенсії, тобто в межах 6-місячного терміну.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №500/6092/21 відповідачем було проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019. 
В результаті проведеного перерахунку донарахована різниця в пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.12.2021 склала 213819,84 грн.
Тобто, відповідач ще за життя пенсіонера ОСОБА_3 здійснив нарахування доплати пенсії. Водночас відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_3 заборгованості з виплати пенсії, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії на виконання рішення суду, а отже, у відповідача є заборгованість з виплати пенсії перед померлим пенсіонером ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене, та те, що позивачі проживаючі на день смерті із померлим звернулися до відповідача в межах шестимісячного строку та виконали вимоги, що передбачені статтею 61 Закону №2262-XII та статтею 52 Закону №1058-IV, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачі мають право на отримання в рівних частках суми пенсії, яка підлягала виплаті померлому пенсіонерові, але не була виплачена пенсійним органом у зв`язку з його смертю.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а викладено висновок, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних померлому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями померлого на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі №200/12094/18-а зробив висновок щодо випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною 1 статті 52 Закону №1058-IV та частиною 1 статті 61 Закону №2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (частина 2 статті 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Таким чином, враховуючи аналіз вище викладених норм апеляційний суд приходить до висновку, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону №2262-ХІІ.
Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини 3 статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2023 у справі №420/288/21.
Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у виплаті суми пенсії у розмірі 213819,84 грн. що підлягала виплаті ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.
Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
З огляду на викладене, як вірно зазначив суд першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачів є зобов`язати Головного управління ПФУ у Львівській області здійснити виплату рівними частками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №500/6092/21 за період з 01.12.2019 року по 31.12.2021 року у розмірі 213 819,84 грн.
Відповідно частини 2 статті 61 Закону №2262-ХІІ, при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Тому, виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірної суми пенсії, що підлягала виплаті та залишилася неодержаною за життя пенсіонер, слід провести в рівних частинах.
Доводи апелянта про неможливість здійснення виплати перерахованої суми пенсії у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, є безпідставними, оскільки право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати перерахованої пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади (місцевого самоврядування) не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до їх переоцінки та незгоди з ними, а отже є безпідставними.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається..
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №500/6739/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська