П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м. Київ

Справа № 755/23963/25
Провадження: № 22-ц/824/9477/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т. В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь позивачів 63 411 грн матеріальної шкоди, 100 000 грн моральної шкоди, 15 000 грн витрат на правову допомогу та 1 634,11 грн сплаченого судового збору.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року цивільну справу № 755/23963/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва для подальшого розгляду.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва як до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що суд помилково передав справу за підсудністю до іншого суду, безпідставно застосувавши ч. 2 ст. 27 ЦПК України та не врахувавши положення ч. 6 ст. 28 ЦПК України, яка надає позивачу право пред`явити позов про відшкодування шкоди за місцем її заподіяння. Скаржники вказували, що шкоду заподіяно за адресою ветеринарної клініки «ІНФОРМАЦІЯ_1»: АДРЕСА_1 , тому справа підсудна Дніпровському районному суду міста Києва за вибором позивачів. Також зазначали, що передача справи після тривалого невирішення питання про відкриття провадження порушує їх право на доступ до суду та розгляд справи у розумний строк.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу цивільної справи № 755/23963/25 за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив із того, що місцезнаходження відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - за даними Єдиного державного реєстру відноситься до територіальної юрисдикції Деснянського районного суду міста Києва, а тому справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає передачі до належного суду відповідно до правил загальної територіальної підсудності.
Перевіривши такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Частиною 1 ст. 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.
Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).
Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто, позивачу надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.
Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів.
Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.
Згідно з ч. 6 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 725/2910/19 (провадження №61-8546св20) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що на запит суду 02.03.2026 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань надійшла відповідь № 2406120, згідно з якою ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 98-99).
Разом із тим встановлення судом першої інстанції адреси реєстрації відповідачки як фізичної особи-підприємця саме по собі не свідчило про непідсудність справи Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки правила загальної територіальної підсудності не виключають застосування правил альтернативної підсудності, передбачених ст. 28 ЦПК України.
Із позовної заяви вбачається, що спір виник з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яку, за твердженням позивачів, заподіяно внаслідок неналежного надання ветеринарних послуг собаці позивачів у ветеринарній клініці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
За змістом ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.
Отже, заявлені вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди стосуються шкоди, заподіяної майну позивачів, а тому на такі вимоги поширюється дія ч. 6 ст. 28 ЦПК України.
Вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена позивачами у зв`язку з тими самими фактичними обставинами та є складовою одного спору про наслідки неналежного, за твердженням позивачів, надання ветеринарних послуг. Тому наявність у позові також вимоги про відшкодування моральної шкоди не змінює висновку про можливість пред`явлення позову за місцем заподіяння шкоди.
Оскільки позивачі зазначили місцем заподіяння шкоди адресу ветеринарної клініки «ІНФОРМАЦІЯ_1» у Дніпровському районі міста Києва, вони мали право пред`явити позов до Дніпровського районного суду міста Києва за правилами альтернативної підсудності. Реалізація такого права не може вважатися порушенням правил територіальної юрисдикції.
Отже, адреса реєстрації відповідачки за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань могла мати значення для визначення суду за правилами загальної підсудності, однак не спростовувала права позивачів звернутися до суду за місцем заподіяння шкоди. Суд першої інстанції цього не врахував, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про необхідність передачі справи до Деснянського районного суду міста Києва.
Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Отже, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2  задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура