ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"11" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1236/25	

Господарський суд Одеської області у складі:
судді С.В. Літвінова
при секретарі Т.О. Липі 
розглянувши справу за позовом Приватного Підприємства “ВЛАДІКОС” (вул. Юрія Руфа, буд. 4Д, кв. 1,м. Кременчук, Кременчуцький р-н, Полтавська обл.,39601) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю ТК “ЮГТОРГ” (пров. Зарічний, 8,с. Нова Іванівка,Болградський р-н, Одеська обл.,68430) про стягнення 352805,88 грн.
за участю представників: 
від позивача: Гонтар В.М.
від відповідача: Нєдов О.С.

ВСТАНОВИВ: Приватне підприємство “ВЛАДІКОС” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариством з обмеженою відповідальністю ТК “ЮГТОРГ” про стягнення 352805, 88 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки № ЮТ 28112024 від 28.11.2024
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2025р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1236/25 в порядку загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 16.06.2025 року підготовче засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.
27.10.2025 відповідач звернувся до суду із заявою про повернення на стадію підготовчого провадження, залучення доказів до матеріалів.
20.11.2025 відповідач надав додаткові документи які просив долучити до справи.
Протокольною ухвалою від 20.11.2025 року суд задовольнив заяву відповідача та повернувся на стадію підготовчого провадження, поновляє строк та долучає докази до матеріалів справи.
18.12.2025 представник позивача надав додаткові пояснення відповідно яких вважає, що відповідач не довів обставину виконання умов договору, адже в справі відсутні докази передачі дизельного генератору за який наше підприємство сплатило кошти. 
Позивач вважає, що належним доказом виконання такого зобов`язання може бути лише акт приймання-передачі, накладна або інший документ, що має містити підписи обох сторін договору, які б засвідчили належне виконання умов договору в частині передачі товару.
19.01.2026 відповідач звернувся до суду із заявою про залучення заяв свідкив та поновити строк на їх долучення.
09.02.2026 представник позивача надав заперечення на клопотання про залучення заяв свідкив та зазначає, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків 
Протокольною ухвалою від 19.02.2025 року підготовче засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.
Ухвалою суду від 20.04.2026 викликано в судове засідання свідків для розгляду справи по суті.
Відповідач відзив на позов не надав тому справа розглядається за наявними матеріалами.
11.06.2026р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив.
Позивач зазначає, що між Приватним підприємством “ВЛАДІКОС” (надалі — Позивач, Покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю ТК «ЮГТОРГ» (надалі — Відповідач, Постачальник) був укладений Договір поставки № ЮТ 28112024 від 28.11.2024 (надалі — Договір) згідно п.1.1. якого Постачальник зобов`язується на умовах даного договору поставити товар (далі - Товар), а Покупець прийняти товар на умовах, визначених цим договором, та своєчасно оплатити його. Згідно з розділом 3 Договору, Товар має бути поставлений Постачальником на підставі заявок Покупця, які можуть бути переданими Постачальнику телефонограмами. 
Товар вважається зданим Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту передачі Товару безпосередньо Покупцю. 
Позивачем надано Відповідачу заявку, на попередньо узгоджене Сторонами найменування Товару «Генератор дизельний Uzman Ricardo 35RVA/28KW трифазний 230/400/V50Hz об`єм 100 л» кількість,одиницю виміру 1 шт., та загальну суму 352805 грн 88 коп.
Крім того, п. 2.2. Договору визначено умови оплати, а саме: передплата на підставі виставленого Постачальником рахунка. 
На виконання умов п. 2.2. Договору та на підставі наданого Відповідачем рахунку на оплату №13504 від 28.11.2024 р. Позивачем 03.12.2024 р. було здійснено передоплату у розмірі 352805 грн 88 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 1299 від 03.12.2024 р. 
Позивач вазує, що станом на дату складання цього позову, Відповідач поставку Товару не здійснив і сплачені за нього кошти Позивачу не повернув .
Крім того, позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору Позивачем було надіслано на адресу Відповідача Претензію №107 від 16.12.2024 р., у якій вимагалось повернути сплачені Позивачем кошти за Товар або поставити який, відповідь на яку не отримано, так само як і Товару чи коштів за нього.
Враховуючи вищевикладене, Приватне підприємство “ВЛАДІКОС” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариством з обмеженою відповідальністю ТК “ЮГТОРГ” про стягнення 352805, 88 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори – основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. 
При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. 
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Приписами частини 1 та 2 статті 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Частиною 1 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України). 
Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання
Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий укладений Договір поставки № ЮТ 28112024 від 28.11.2024. 
Позивачем на обґрунтування позовних вимог, ПП «ВЛАДІКОС» зазначає, що станом на дату подання позовної заяви Відповідач поставку Товару не здійснив і сплачені за нього кошти Позивачу не повернув.
Зі змісту позову слідує, що Позивач вбачає, що між сторонами виникли правовідносини, які за своєю правовою природою є договором поставки та купівлі-продажу.
Судом встановлено, що 17.06.2025 року СВ ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ознаками складу кримінального правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 190 КК України вчинене ПП «ВЛАДІКОС» КП № 12025163470000573. 
Слідчим СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області за погодженням Прокурора Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси до Хаджибейського районного суду м. Одеси було направлено клопотання про проведення огляду за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Щербаки, вул. Дормашівська, буд. І. 
Ухвалою Слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 09.10.2025 року клопотання слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Недельчева І.Ф. задоволено. 
Відповідно до Протоколу огляду місця події від 21.10.2025 року Слідчим СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області на підставі ухвали слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси було проведено огляд виробничої бази, яка належить ПП «ВЛАДІКОС», код ЄДРПОУ 34689669, яка розташована за адресою: Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Щербаки, вул. Дормашівська, 1. 
Проведеним оглядом встановлено, що біля одного зі складських приміщень було виявлено генератор в корпусі білого кольору на якому виявлено наліпку із написом: UZMAN Generator, DIESEL Generator SET MODEL: UZM-R-35, SERIAL NUMBER: 202405077017, STAND-BY Power: 35 KVA, CURRENT: 50 , SPEED: 1500 PM. В подальшому під час огляду, безпосередньо на корпусі двигуна виявлено виробничий номер 212Е2212. При огляді з іншої сторони двигуна вказаного генератора, виявлено металеву наліпку на якій міститься наступний напис: SERIES DIESEL ENGINE MODEL: K 4100D, ENG NO: K 212E2212, KW-1500ч/min, NET MASS: 380 KG, DATE: 12.2022. 
Крім цього, з правої сторони від двигуна вказаного генератора на його частині виявлена ще одна металева наліпка із написом: MANAFACTURED: 03/2023, TYPE: F184G, Serial №: 23060608. В подальшому вказаний генератор марки UZMAN Generator, MODEL: UZM-R-35, SERIAL NUMBER: 202405077017 підлягає вилученню, який надалі буде переданий на відповідальне зберігання Юренко Сергію Миколайовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює на посаді інженера у ПП «ВЛАДІКОС».
Також, ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29.10.2025 року вирішено накласти арешт на майно, яке було вилучено органом досудового розслідування 21.10.2025 на підставі ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси, під час проведення огляду виробничої бази, яка розташована за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Щербаки, вул. Дормашівська, буд. І, за місцемісцем розташування ПП «Владікос», код ЄДРПОУ: 34689669, із забороною користування та відчуження, а саме на: дизельний генератор марки «Uzman Ricardo», model: UZM-R-35, serial number: 202405077017, 35 KVA/28KW, трифазний 230/400V, 50Hz, об`єм 100л. 2200x 1000 1450 38318 мм, (двигун: серія: DIESEL ENGINE, номер двигуна: К212E2212, дата виробництва: 12.2022), з метою запобіганню спробам пошкодження, перетворення, відчуження вказаного майна. 
Позивач вказує, що дизельний генератор знайдений під час огляду на виробничій базі ПП «ВЛАДІКОС» останні замовили у іншої особи, однак це не знайшло свого підтвердження з огляду на наступне.
ТОВ ТК «ЮГТОРГ» було зроблено запит до ТОВ «УЗМАН ЖЕНЕРАТЬОР КАБІНЕЛЕРІ САНАЇ ПАЗ. ВЕ. ДИШ ТІДЖ. ЛТД.» з метою отримання наступної інформації: Чи є унікальними параметри придбаного генератора та усіх вироблених дизельних генераторів? Чи може існувати, окрім придбаного ТОВ ТК «ЮГТОРГ» генератора інший такий ж самий з ідентичними параметрами, зокрема: серійний номер генератора та серійний номер двигуна? У випадку якщо так, чи поставлявся ідентичний дизельний генератор: серійний номер генератора 202405077017, серійний номер двигуна К212Е2212 на територію України, окрім придбаного ТОВ ТК «ЮГТОРГ»? 
ТОВ «УЗМАН ЖЕНЕРАТЬОР КАБІНЕЛЕРІ САНАЇ ПАЗ. ВЕ. ДИШ ТІДЖ. ЛТД.» у відповідь на направлений запит вказано наступне: «ТОВ ТК «ЮГТОРГ» дійсно було придбано у ТОВ «УЗМАН ЖЕНЕРАТЬОР КАБІНЕЛЕРІ САНАЇ ПАЗ. ВЕ. ДИШ ТІДЖ. ЛТД.» дизельний генератор: НОМЕР_1 , RICARDOO генератор у кабіні, панель автоматичного перемикання, автоматичний вимикач марки UZMAN. Придбаний генератор має наступні параметри: Марка – UZMAN; Модель генератора – UZM-R-35; Потужність генератора – 35кВА/28кВ; Серійний номер генератора – 202405077017; Марка та модель двигуна – RICARDO K4100D; Серійний номер двигуна – К212Е2212; Гарантія – 2 роки. Вищевказані параметри, зокрема такі як: серійний номер генератора та серійний номер двигуна є унікальними, не повторюваними та можуть міститись лише на одному виготовленому генераторі. Відповідно у кожного виготовленого генератора свій серійний номер генератора та серійний номер двигуна. Інші параметри, зокрема: марка, модель генератора, потужність генератора, марка та модель двигуна, гарантія - можуть повторюватись. 
Отже, судом встановлено, що окрім придбаного ТОВ ТК «ЮГТОРГ» генератора не можливе існування іншого такого ж генератора з ідентичними параметрами, зокрема: серійний номер генератора та серійний номер двигуна.» 
Таким чином, суд доходить до висновку, що окрім придбаного ТОВ ТК «ЮГТОРГ» генератора, існування іншого генератора ідентичного вилученому з виробничого складу ПП «ВЛАДІКОС» не можливе.
Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування “вірогідність доказів”, на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Разом з тим звертаючись з відповідним позовом до суду Позивачем не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами факт того, що станом на дату подання позовної заяви Відповідач поставку Товару не здійснив.
Інші посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.
При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛ И В:
1. У задоволені позову Приватного Підприємства “ВЛАДІКОС” до Товариства з обмеженою відповідальністю ТК “ЮГТОРГ” про стягнення 352805,88 грн. - відмовити повністю.
2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача . 

Повний текст рішення складено 22 червня 2026 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов