Дата документу 11.05.2026	Справа № 554/1628/26	
 	Провадження № 2/554/2339/2026	

РІШЕННЯ
Іменем України

11 травня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:
головуючого судді – Гольник Л.В., 
за участю секретаря – Фесенко К.О.,
представника відповідача – Дяченко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних,- 

в с т а н о в и в:

У лютому 2026 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (далі – ГУ ДКС в Полтавській області), Держави України в особі Державної казначейської служби України (далі – ДКС України) про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, в якій просив стягнути з Державного бюджету України 452 223,31 грн, що становлять 3% річних від простроченої суми зобов`язання за період з 06.04.2024 по 16.10.2025 року включно, та 1 810 031,44 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року у цивільній справі № 554/654/22 стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди 10 050 000 грн на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України на відшкодування судових витрат на проведення експертизи у розмірі 17092 грн. 36 коп. на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Вказане рішення постановою Полтавського апеляційного суду від 14.12.2023 року залишено без змін та набуло законної сили.
Постановою Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі № 554/654/22 касаційну скаргу керівника Донецької обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14.12.2023 року змінено та викладено резолютивну частину в такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 050 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17092,36 грн. на відшкодування судових витрат на проведення експертизи». В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14.12.2023 року залишено без змін.
У січні 2024 року позивач отримав виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави № 554/654/22, виданий 27.12.2023 року.
05.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до органу ГУ ДКС в Полтавській області із заявою про прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа №554/654/22 від 27.12.2023 року.
25.01.2024 року ГУ ДКС в Полтавській області заява стягувача ОСОБА_1 , виконавчий лист та додані матеріали були направлені до ГУ ДКС України у Донецькій області.
21.02.2024 року ГУ ДКС України в Донецькій області зазначені матеріали направило до ДКС України.
Лише 30.09.2025 року на рахунок позивача у АТ КБ «Приватбанк» у рахунок відшкодування моральної шкоди було перераховано 6 381 513,66 грн, а 17.10.2025 року – відбулось остаточне погашення заборгованості у розмірі 3 668 486,34 грн. 
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі – Закон № 4901-VI) перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Початком перебігу тримісячного строку слід вважати наступний робочий день після отримання заяви ОСОБА_1 разом із виконавчим листом – 06.01.2024 року, 
Отже, три місяці для виконання рішення суду у справі № 554/654/22 сплинули 05.04.2024 року.
Тому, днем початку прострочення держави-боржника та нарахування 3% річних й індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України: за основним боргом у розмірі 10 050 000 грн. є 06.04.2024 року, а днем завершення – 29.09.2025 року (переддень часткового виконання рішення суду у справі № 554/654/22) на суму 6 381 513 rрн., а також за остаточним боргом на суму 3 668 486 грн. є період з 30.09.2025 року по 16.10.2025 року (переддень повного виконання рішення суду у справі № 554/654/22).
Ураховуючи викладене, сума інфляційних втрат за вказаний період становить 1 810 031,44 грн, а сума 3% річних дорівнює 452 223,31 грн. 
У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

13.02.2026 року суд відкрив провадження за вказаною позовною заявою в загальному позовному провадженні з викликом сторін.
24.03.2026 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив до судового розгляду.

04.03.2026 року відповідач ДКС України направив до суду відзив, у якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. ДКС України у відзиві підтвердив, що Казначейство 17.10.2025 на користь позивача здійснило безспірне списання коштів Державного бюджету відповідно до виконавчих листів за КПКВК 3504030 в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше виконавчих листів від 27.12.2023.
Водночас вважає, що спірні правовідносини виникли з підстав виконання Казначейством (як суб?єктом владних повноважень) судового рішення у справі № 554/654/22 про безспірне списання коштів Державного бюджету України (відшкодування шкоди Державою), тому до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується.
Вважає твердження позивача, що рішення суду у справі № 554/654/22 про відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України мало бути виконане у тримісячний строк відповідно до Закону № 4901-VI, помилковим.
Стаття 3 Закону № 4901-VI передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Однак, подані позивачем виконавчі документи містять резолютивну частину про стягнення коштів з Державного бюджету України (тобто з держави України), однак не з державного органу.
Чинне законодавство не встановлює для Казначейства строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовими рішеннями про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Отже, відсутні правові підстави вважати, що Казначейство або Держава могли допустити прострочення виконання судового рішення про відшкодування шкоди на користь позивача. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Вимоги Позивача щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних суперечать законодавству та в жодному випадку задоволенню не підлягають (а.с. 55-58).

У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача ГУ ДКС в Полтавській області у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, навела доводи аналогічні, зазначені у відзиві ДКС України.
Представник відповідача ДКС України у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов заявляв про розгляд справи без участі їх представника.
Суд вважає за можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихся позивача та представника відповідача ДКС України, які просили суд розглядати справу без їх участі.

Суд, заслухавши представника відповідача ГУ ДКС в Полтавській області, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

Суд встановив, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року у цивільній справі № 554/654/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Донецької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково.
Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди 10 050 000 гривень на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.
Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України на відшкодування судових витрат на проведення експертизи у розмірі 17092.36 грн на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку (а.с.13-17).
Постановою Полтавського апеляційного суду від 14.12.2023 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року у цивільній справі № 554/654/22 залишено без змін та набуло законної сили (а.с.18-19).
Постановою Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі № 554/654/22 касаційну скаргу керівника Донецької обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14.12.2023 року змінено та викладено резолютивну частину в такій редакції:
«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 050 000 (десять мільйонів п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (сімнадцять тисяч дев`яносто дві) гривні на відшкодування судових витрат на проведення експертизи».
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14.12.2023 року залишено без змін (а.с.20-37).
27.12.2023 року Октябрський районний суд м. Полтави видав у справі № 554/654/22 про стягнення з Держави Україна в особі Держаної казначейської служби на відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 10 050 000 грн шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку (а.с.38).
05.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до органу Казначейства, а саме ГУ ДКС України у Полтавській області із заявою про прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа № 554/654/22 від 27.12.2023 року (а.с.39).
25.01.2024 року ГУ ДКС України у Полтавській області направив заява стягувача ОСОБА_1 , виконавчий лист та додані матеріали до ГУ ДКС України у Донецькій області.
ГУ ДКС України в Донецькій області за № 04-15-08/665 від 21.02.2024 року зазначені матеріали направив до ДКС України (а.с. 40).
03.11.2024 року ОСОБА_1 звертався до ДКС України з вимогою про прийняття належних заходів до виконання судового рішення у цивільній справі № 554/654/22 (а.с.41).
ДКС України листом від 21.11.2024 року за № 5-11-11/26724 повідомила, що у Державній казначейській службі України за бюджетною програмою 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» з 25.03.2024 обліковується виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 554/654/22 про відшкодування на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 10 050 000,00 гривень. Однак виплата коштів буде здійснена у порядку черговості та за умови їх наявності (а.с. 42).
30.09.2025 року на рахунок позивача у AT КБ «Приватбанк» у рахунок відшкодування моральної шкоди було перераховано 6 381 513,66 грн, а 17.10.2025 року – відбулось остаточне погашення заборгованості у розмірі 3 668 486,34 грн (а.с. 43).

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають і із завдання шкоди.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21 (п.п.91-94). Відповідно до цієї постанови:
«91. У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.
92. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.
93. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.
94. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення».
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року, зміненим Верховним судом, у справі № 554/654/22 визнано грошові зобов`язання держави Україна перед ОСОБА_1 та визначено їх розмір; це зобов`язання у розмірі 6 381 513 виконане 30.09.2025 та у розмірі 3 668 486, тобто у повному обсязі, лише 17.10.2025 року, тому позивач має право на компенсаційні виплати, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до органу ДКС України 05.01.2024 року.
Три місяці для виконання рішення суду у справі сплинули 05.04.2024 року.
Тому днем початку прострочення державою-боржником та нарахування 3% річних й індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України:
- за основним боргом у розмірі 10 050 000 грн. є 06.04.2024 року, а днем завершення – 29.09.2025 року (переддень часткового виконання рішення суду) на суму 6 381 513 грн., 
- за остаточним боргом на суму 3 668 486 грн. є період з 30.09.2025 року по 16.10.2025 року (переддень повного виконання рішення суду).
Згідно до наданого позивачем розрахунок 3% річних за сумою боргу 10 050 000 грн. становить 452 223,31 грн., з них у період з 06.04.2024 по 29.09.2025 року становить 447 097,48 грн. (222 418,03 грн + 224 679,45 грн), за сумою заборгованості 3 668 486 грн. за період з 30.09.2025 року по 16.10.2025 року становить 5 125,83 грн.
Розрахунок здійснюється за формулою:
сума санкції = С х 3% х Д / 365 / 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
З 06.04.2024 року до 31.12.2024 року - 270 днів, тому: 10 050 000 грн. х 3 % річних х 270 / 366 днів у році / 100 = 222 418,03 грн.
З 01.01.2025 року до 29.09.2025 року - 272 дні, тому: 10 050 000 грн. х 3% річних х 272 / 365 днів у році / 100= 224 679,45 грн
3% річних у період з 30.09.2025 року до 16.10.2025 року - 17 днів, тому: 3 668 486,00 х 3% річних х 17 / 365 днів у році / 100= 5 125,83 грн.

Згідно до наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат загальна сума становить 1810031,44 грн, яка складається за сумою заборгованості 10 050 000 грн. за період з 06.04.2024 року по 29.09.2025 року – 1777015,07 грн, за сумою заборгованості 3 668 486 грн. за період з 30.09.2025 року по 16.10.2025 року – 33 016,37 грн.
Інфляційні витрати за сумою заборгованості 10 050 000 грн. за період з 06.04.2024 року по 29.09.2025 року:
За даними Державної служби статистики України у 2024 році та 2025 роках індекс інфляції склав: у квітні 2024 року - 100,20, травні 2024 року - 100,60, червні 2024 року - 102,20, липні 2024 року - 100,00, серпні 2024 року - 100,60, вересні 2024 року - 101,50, жовтні 2024 року - 101,80, листопаді 2024 року - 101,90, грудні 2024 року - 101,40, січні 2025 року - 101,20, лютому 2025 року - 100,80, березні 2025 року - 101,50, квітні 2025 року - 100,70, травні 2025 року - 101,30, червні 2025 року -100,80, липні 2025 року - 99,80, серпні 2025 року - 99,8, вересні 2025 року - 100,30.
(100,20: 100) х (100,60: 100) х (102,20: 100) х (100,00: 100) х (100,60: 100) х (101,50
100) х (101,80 : 100) х (101,90 : 100) х (101,40 : 100) х (101,20 : 100) х (100,80 :
100) х (101,50: 100) х (100,70: 100) х (101,30: 100) х (100,80: 100) х (99,80: 100) х (99,80:
100) х (100,30: 100) = 1.17681742
Інфляційні втрати від прострочення виконання зазначеного судового рішення за сумою заборгованості 10 050 000 грн. за період з 06.04.2024 року по 29.09.2025 року склали: 10 050 000,00 х 1.17681742 - 10 050 000,00= 1777015,07 грн.
Інфляційні втрати за сумою заборгованості 3 668 486 грн. за період з 30.09.2025 року по 16.10.2025 року:
За даними Державної служби статистики України у 2024 році та 2025 роках індекс інфляції у жовтні 2025 року склав 109,00, (прострочення виконання рішення суду у жовтні 2025 року було понад 15 днів, що має значення для врахування індексу інфляції у жовтні місяці: (100,90 : 100) = 1.00900000. Інфляційне збільшення складає: 3 668 486,00 х 1.00900000 - 3 668 486,00 = 33 016,37 грн.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог до ДКС України та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3% річних 452 223,31 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 810 031,44 грн. за період з 06.04.2024 року до 16.10.2025 року включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи про задоволення позовних вимог, то суд стягує з на користь позивача судовий збір у розмірі 16 640,00 г грн.
Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов  ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних – задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 452 223 (чотириста п`ятдесят дві тисячі двісті двадцять три) грн 31 коп – 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 06.04.2024 до 16.10.2025 включно, 1 810 031(один мільйон вісімсот десять тисяч) грн 44 коп – інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за період з 06.04.2024 до 16.10.2025 включно, та судовий збір у сумі 16 640 (шістнадцять тисяч шістсот сорок) грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за вебадресою на офіційному вебпорталі судової влади України: http://www.ok.pl.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 11 травня 2026 року

Відомості про учасників, які брали участь у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач 1: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, код ЄДРПОУ 37959255, адреса місцезнаходження: 36011, м. Полтава, вул. Шевченко, 1.
Відповідач 2: Державна казначейська служба України, код ЄДРПОУ 37567646, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6. 

Суддя Л.В.Гольник