ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

09 червня 2026 року   місто Чернівці справа №723/3147/25
провадження №22-ц/822/807/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи: 
позивачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідачі – Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_3 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Пташник А.М.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (далі по тексту – ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»), ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Посилалися на те, що 27 квітня 2025 року, приблизно о 16:03 год. в м. Чернівці по вул. Героїв Майдану, 70А, ОСОБА_3 , керуючи т/з «Mercedes-Benz E270 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з т/з яке було попереду «DACIA SANDERO», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в свою чергу т/з «DACIA SANDERO» допустив зіткнення з т/з «Ford», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що призвело до пошкодження транспортних засобів, зокрема автомобіля «DACIA SANDERO», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 червня 2025 року у справі №727/5219/25 ОСОБА_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, страховик - ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», страховий поліс №221872599. 
Страховика було повідомлено про факт ДТП у встановлений законом строк. 
У зв`язку з тим, що винними діями ОСОБА_3 , ОСОБА_1 як власниці автомобіля DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 заподіяно матеріальну шкоду, ОСОБА_1 з метою визначення розміру шкоди (реальних збитків), звернулась із заявою про проведення транспортно-товарознавчої експертизи пошкодженого в ДТП автомобіля DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 . 
Відповідно до висновку експерта №15/25 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 11 липня 2025 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 27 квітня 2025 року, становить 63 686, 58 грн. Вартість проведеної експертизи, складає 8 600, 00 грн.
Окрім цього, внаслідок ДТП позивачам (які між собою є чоловіком та дружиною та проживають однією сім`єю) була завдана моральна шкода. Оскільки, виходячи з обставин події, ДТП сталось з вини ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «Mercedes-Benz E270 CDI», д.р.н. НОМЕР_1 , то ним на користь позивачів має бути відшкодована моральна шкода, яку позивачі оцінили у 40 000,00 гривень (по 20 000, 00 грн. на кожного).
Посилаючись на обставини викладені в позові просили суд стягнути з ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 72 286 (сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 58 коп. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 березня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 72 286 (сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 58 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 1211, 20 грн.
В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішення суду, відповідач ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», інтереси якого представляє адвокат Бондарук І.Ю. подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно Звіту № 52490 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 14 серпня 2025 року ФОП ОСОБА_5 , виконаного на замовлення страховика, вартість матеріального збитку, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, без ПДВ - становила 35 332,18 гри. 
Дана сума страхового відшкодування (35 332, 18 грн.) була сплачена ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» позивачці ОСОБА_1 28 серпня 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією № ЗР103409 від 28 серпня 2025 року. 
У зв`язку з цим не підлягали задоволенню позовні вимоги до страховика в розмірі 63 686,58 грн., що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування коефіцієнта фізичного зносу та з ПДВ 20%.
Крім того, задовольняючи ці позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував проведеної виплати страхового відшкодування ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в розмірі 35 332,19 грн., докази чого були надані до суду першої інстанції.
Звертає увагу на дійсну різницю у розмірах вартості матеріального збитку, розрахованих у Висновку експерта ОСОБА_6 № 15/25 від 11 липня 2025 року та у Звіті № 52490 від 14 серпня 2025 року ФОП ОСОБА_5 .
Згідно Висновку експерта ОСОБА_6 вартість матеріального збитку, що є вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 39 784, 93 грн. з ПДВ, та без ПДВ становить 36 602,49 грн.
А згідно Звіту №52490 вартість матеріального збитку, що є вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 38 514,62 грн. з ПДВ та 35 332,18 грн. без ПДВ.
Тому не заслуговують на увагу заяви представника позивачів, що вартість відновлювального ремонту ТЗ – 63 686,58 грн., визначена згідно Висновку експерта Юзви С.Г. №15/25 від 11 липня 2025 року, вдвічі перевищує вартість відновлювального ремонту цього ТЗ, оскільки 35 332,18 гри. не є вартістю відновлювального ремонту ТЗ, а є матеріальним збитком, тобто вартістю відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу 70% на запчастини та без ПДВ. 
Зазначена у Звіті №52490 від 14 серпня 2025 року ФОП ОСОБА_5 дата оцінки 07 квітня 2025 року - є технічною помилкою, що не вплинула на правильність розрахунків.
Вказує, що суть спору полягала в тому, що позивачі та їх представник наполягали, що розрахунок страхового відшкодування в даному випадку має здійснюватись відповідно до нового Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-ІХ. Однак за полісом страхування № ЕР-221872599, укладеним 02 липня 2024 року, - це неможливо згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ. 
Позивачі звернулися до страховика ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" з письмовим повідомленням про ДТП 19 червня 2025 року та в той же день 19 червня 2025 року був проведений перший огляд транспортного засобу.
Акт огляду транспортного засобу від 19 червня 2025 року був підписаний позивачем ОСОБА_2 , тому безпідставними є заперечення представника позивача факту наявності вказаного акту.
08 липня 2025 року було проведено додатковий огляд автомобіля позивачів представником страховика.
Вказує, що підстав для залучення експерта у позивача не було, оскільки строк для страхового відшкодування тривав до 16 жовтня 2025 року, а тому на ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" не може покладатися обов`язок відшкодовувати витрати на проведення експертизи позивачем.
Просили рішення суду в частині задоволення позовних вимог до страховика скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» - відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ювченко А.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Вказав, що оскільки протягом досить тривалого часу з моменту повідомлення страховика винуватця ДТП, з боку страховика не вчинялось будь-яких дій щодо проведення огляду пошкодженого ТЗ та оцінки вартості відновлювального ремонту, з метою визначення розміру шкоди (реальних збитків), ОСОБА_1 звернулась із заявою про проведення транспортно-товарознавчої експертизи пошкодженого в ДТП автомобіля DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 .
Відповідно до висновку експерта №15/25 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 11 липня 2025 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 27 квітня 2025 року, становить 63 686,58 грн., що майже вдвічі перевищує вартість відновлювального ремонту, зазначену оцінювачем в звіті №52490 від 14 серпня 2025 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу - 35 332,18 грн. 
Тобто підставою самостійного звернення позивача до експерта була саме зволікання страховиком залучення суб`єкта оціночної діяльності/експерта для оцінки вартості відновлювального ремонту.
Жодних заперечень щодо суб`єкта проведення оцінки заподіяної шкоди, місця проведення, побажань взяти участь у проведенні огляду від відповідачів не надійшло.
Звертає увагу на те, що відповідач зазначив в апеляційній скарзі недостовірні відомості.
Так відповідач зазначає про те, що акт огляду пошкодженого транспортного засобу був складений в день повідомлення потерпілим про факт ДТП та в день огляду ТЗ, тобто 19 червня 2025 року, що не відповідає дійсності.
Водночас до відзиву на позовну заяву в якості додатку відповідач долучав акт огляду ТЗ, який був складений 08 липня 2025 та який був використаний оцінювачем для формування звіту №52490 від 14 серпня 2025 року. Будь-якого акту огляду ТЗ від 19 червня 2025 року оцінювач при формуванні звіту, на який посилається відповідач, до уваги не брав та на нього не посилався. Тому посилання відповідача на документ, який не враховувався оцінювачем при проведенні оцінки, є недоцільним.
Більш того, відповідач не долучав до поданого відзиву будь-якого акту огляду від 19 червня 2025 року, а його наявність зі слів відповідача підтверджується лише копією долученою позивачами до позовної заяви. 
Позивачі не мають у своєму розпорядженні оригіналу акту огляду ТЗ від 19 червня 2025 року. Тобто у відповідача відсутній акт огляду ТЗ від 19 червня 2025 року. Складення такого акту відповідач не може підтвердити будь-яким доказом. Більш того, наявною є суттєва розбіжність у кількості та назві пошкоджених деталей транспортного засобу в долученій до позову копії акту огляду ТЗ від 19 червня 2025 року та в долученій копії акту огляду ТЗ від 08 липня 2025 року, який був використаний оцінювачем при формуванні звіту №52490.
Щодо Звіту №52490 від 14 серпня 2025 року «Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу», то вказаний звіт сформовано майже через 2 місяці після того як позивачі звернулись до страховика із повідомленням про ДТП та вже після того як позивачі звернулись до суду із позовною заявою до страховика.
Також у звіті зазначено, що оцінка вартості збитків була проведена 07 квітня 2025 року, однак дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб позивача, відбулась 27 квітня 2025 року, тобто в день, який передував ДТП.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу подано відповідачем ПАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на рішення суду в частині задоволених позовних вимог, в частині відмовлених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому і не переглядається.

Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 27 квітня 2025 року, приблизно о 16:03 год. в м.Чернівці по вул. Героїв Майдану, 70А, ОСОБА_3 , керуючи т/з «Mercedes-Benz E270 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з т/з яке було попереду «DACIA SANDERO», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в свою чергу т/з «DACIA SANDERO» допустив зіткнення з т/з «Ford», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що призвело до пошкодження транспортних засобів, зокрема автомобіля «DACIA SANDERO», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 червня 2025 року у справі № 727/5219/25, ОСОБА_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (том 1 а.с.33).
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, страховик - ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», страховий поліс №221872599 від 02 липня 2024 року (том 1 а.с.65).
Згідно даного полісу, страхована сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн., розмір франшизи 0 грн. 
Страховика винуватця про факт ДТП було повідомлено у встановлений законом строк. 
З метою визначення розміру шкоди (реальних збитків), ОСОБА_1 звернулась із заявою про проведення транспортно-товарознавчої експертизи пошкодженого в ДТП автомобіля DACIA SANDERO», державний номерний знак НОМЕР_2 . 
Відповідно до висновку експерта №15/25 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 11 липня 2025 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 27 квітня 2025 року, становить 63 686, 58 грн. Вартість матеріального збитку становить 39784,93 грн. (том 1 а.с.25-26).
Вартість проведеної експертизи, складає 8 600, 00 грн.
Згідно звіту №52490 ФОП ОСОБА_5 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 14 серпня 2025 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 27 квітня 2025 року, становить 62298,71 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ 38514,62 грн, без ПДВ 35332,18 грн. (том 1 а.с.67-71).
Згідно платіжної інструкції від 28 серпня 2025 року, ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплатиди ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 35332,19 грн. (том 1 а.с.87 на звороті).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачі мають право на відшкодування в повному обсязі реальної вартості понесених витрат з відповідача 1 ПАТ «УСК «Княжа Вієнна».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Відповідно до правових висновків Верхового Суду, викладених у постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21) за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Страхування – це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX (далі – Закон № 1909-IX).
Страхова виплата (страхове відшкодування) – грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства (стаття 1 Закону № 1909-IX).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі – Закон № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Отже, законодавство розмежовує відповідальність страховика та безпосередньо особи, яка завдала шкоди. При цьому обсяг відповідальності страховика визначається спеціальним законом.
Встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 червня 2025 року у справі №727/5219/25, ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (том 1 а.с.33).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», страховий поліс №221872599 від 02 липня 2024 року (том 1 а.с.65).
Згідно даного полісу, страхована сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн., розмір франшизи 0 грн. 
У зв`язку із чим, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки.
Однак щодо меж відповідальності страховика слід вказати про наступне.
Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
За обставин цієї справи страхова сума, в межах якої страховиком може бути здійснене страхове відшкодування, відповідно до полісу складає 160 000 гривень.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
У статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/4790/19, вказано, що: «у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.
Положеннями пункту 32.7 статті 32 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
Відповідно до пункту 77 частини першої статті 1 Закону України «Про страхування» франшиза – частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.
Отож поняття «страхова сума» та «страхова виплата» не є тотожними.
Тоді як страхова сума – це розмір максимально можливого ліміту відповідальності страховика за конкретним договором, то страхова виплата – це конкретний розмір коштів, який сплачується страховиком залежно від обставин ДТП та розрахунку, передбаченого законодавцем.
Отже, законодавство у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлює випадки, за яких частина завданої шкоди (збитків) не відшкодовується страховиком, зокрема: 1) частина вартості відновлювального ремонту, без застосуванням коефіцієнта фізичного зносу; 2) шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу; 3) розмір франшизи.
Для визначення витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі – Методика).
Відповідно до пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 8.3 Методики передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Вирішуючи питання про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 27 квітня 2025 року, колегія суддів приймає до уваги наступне.
Відповідно до висновку експерта №15/25 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 11 липня 2025 року, проведеного за замовленням позивачки, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 27 квітня 2025 року, становить 63 686, 58 грн. Вартість матеріального збитку становить 39784,93 грн. Вартість збитку визначена враховуючи коефіцієнт фізичного зносу 0,7 (том 1 а.с.25-26).
Експертом враховано положення пункту 7.41 Методики, яким передбачено, що для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ приймається рівним 0,7, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2  2009 року випуску та станом на момент ДТП квітень 2025 року строк експлуатації даного автомобіля перевищив 12 років (том 1 а.с.11).
Згідно звіту №52490 ФОП ОСОБА_5 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 14 серпня 2025 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 27 квітня 2025 року, становить 62298,71 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ 38514,62 грн, без ПДВ 35332,18 грн. (том 1 а.с.67-71).
Отож, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що розмір відповідальності страховика становить вартість відновлювального ремонту (матеріального збитку) з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. 
При цьому, у висновку експерта №15/25 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 11 липня 2025 року, вартість матеріального збитку становить 39784,93 грн. з урахуванням ПДВ.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Як вбачається із висновку експерта №15/25, цей висновок складено за допомогою ліцензованого програмно-технічного комплексу із розрахунку вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів «AUDATEX».
З розміщеної на сайті ТОВ «Аудатекс Україна» інструкції користувача програми «AUDATEX» за посиланням: https://audatex.ua/support/docs/audanet/184-vat, апеляційним судом досліджено роз`яснення про використання в програмі «AUDATEX» додаткового коду (ДК) 02 «ПДВ», з якого вбачається, що додатковий код 02 призначений для зміни або введення значення ПДВ (за замовчуванням в програмі завжди використовується значення 20%).
При розрахунку відновлювальної вартості ремонту транспортного засобу із використанням програми «AUDATEX» з налаштуваннями не за замовчуванням (задання користувачем підрахунку з ПДВ, що дорівнює 0%, введення значення 0 для додаткового коду 02 «ПДВ») можливе виведення результатів підрахунку без видимого рядка ПДВ (але з урахуванням ПДВ) з урахуванням наступних чинників.
Користувач вносить усі дані без виключення з ПДВ (вартість нормо-годин робіт механічних, малярних, окремі позиції, тощо). У кінці підрахунку не відбувається нарахування ПДВ на усі види позицій ремонту, у тому числі й на вартість запасних частин і лакофарбувальних матеріалів (якщо вони містяться в базі даних), тому як примусово було задане значення додаткового коду (далі – ДК) 02 – 0.
Тому як до бази даних програми «AUDATEX» були введені без ПДВ цінові дані запасних частин, цінові дані лакофарбувальних матеріалів, що містяться усередині програми, слід враховувати цей факт примусовим заданням (вручну) додаткових кодів ДК з націнкою.
На запасні частини використовується додатковий 23 (із введенням націнки на запасні частини в 20%, що означає штучне збільшення на розмір ПДВ) та на лакофарбувальні матеріали використовується окремий додатковий код (як приклад: за методикою лакофарбувальних робіт AZT для лакофарбувальних матеріалів використовуємо додатковий код 51 із значенням в 100% (для розрахунку без виведення ПДВ окремим видимим рядком), що означає штучне збільшення на розмір ПДВ та відповідає індексові лакофарбувального матеріалу AZT зі значенням в 100% для розрахунку з ПДВ.
Як вбачається з ремонтної калькуляції здійсненої експертом Юзвою С.Г., останнім використано вищеописаний механізм та застосовано наступні коди: ДК 02 – 0,00; ДК 23- 20,00; ДК 51 – 100,00, тобто при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість запасних частин визначена з урахуванням ПДВ.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Позивачка під час розгляду справи не надала належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП та не довела інший розмір завданої їй майнової шкоди.
Колегія суддів вважає, що позивачка повинна була довести зазначені суми, проте вона не виконала своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надала до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 12 липня 2023 у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23)
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи розмір відповідальності ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» складає вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що дорівнює 0,7) – 0 грн. (розмір франшизи).
Як встановлено апеляційним судом та не заперечується сторонами ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь  ОСОБА_1 здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 35332,19 грн. (том 1 а.с.87 на звороті).
За цих обставин вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ, відповідає сумі яка була перерахована страховою компанією потерпілій особі.
При цьому в межах ліміту відповідальності страховика та розподілу обсягу відповідальності між винуватцем ДТП (завдавачем шкоди) та страховиком, невиплаченою залишилася завдана потерпілому шкода у розмірі 28354 гривень 39 копійок (63686,58 – 35332,19).
Отже, у цій частині відповідальність за завдану позивачці шкоду покладено саме на винуватця ДТП ОСОБА_3 , який є належним відповідачем у межах зазначеної суми.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Схожі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27) та від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (підпункт 33.2).
Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 39 постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 та пункті 8.10 постанови від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).
У цій справі позивачі позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди не заявили, при цьому позивачі просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 тільки моральну шкоду, і в цій частині рішення суду не оскаржується.
За таких обставин в частині позовної вимоги про стягнення шкоди, завданої за наслідком ДТП, у сумі 28354 гривень 39 копійок, яка пред`явлена до страховика слід було відмовити у зв`язку з її пред`явленням до неналежного відповідача.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 ЦК України. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Протилежний підхід покладав би частину збитків, завданих внаслідок ДТП, на потерпілу особу, яка не є відповідальною за їх виникнення, що суперечить засадам деліктної відповідальності та принципу повного відшкодування шкоди.

Щодо судових витрат
Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  2) у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України).
Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови в позові.
За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1816, 80 грн. (1211,20 х 150%).
Враховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмови в позові, судовий збір за подання апеляційної скарги сплачений відповідачем в розмірі 1816,80 грн. підлягає стягненню із позивача на користь відповідача.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Ураховуючи те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Приватного Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» задовольнити.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 березня 2026 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 72 286 (сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 58 коп. скасувати та постановити нове.
У задоволенні позову в цій частині відмовити.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак
О.О. Одинак