ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/2525/25 пров. № А/857/52840/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання – Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року (головуючий суддя Потабенко В.А., м. Львів, повний текст судового рішення виготовлено 05 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій просить визнати протиправними та скасувати податкові – повідомлення рішення від 28.08.2024 № 36944/13-01-24-08, № 36932/13-01-24-08 та № 36956/13-01-24-08.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано обставин порушення відповідачем порядку перевірки та відсутність підстав для її проведення. Наголошує, що позивач не була повідомлена про перевірку, не отримувала ні запиту про надання податкової декларації та документів та пояснень щодо джерел надходження коштів на картковий рахунок позивача у сумі 2 721 370,00 грн. за 2023 рік, ні наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків, ні акту та податкових повідомлень-рішень, так як вони надсилались поштою листом з повідомленням про вручення на зареєстровану податкову адресу позивача, але з помилковим зазначенням поштового відділення, тому повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Наголошує, що у зв`язку з цим, в силу підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України у позивача не було обов`язку надання контролюючому органу будь-яких документів чи пояснень. Вважає, що посилання контролюючого органу в наказі про проведення перевірки на підпункти 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України, як на підставу для призначення документальної позапланової перевірки, є помилковими. Наголошує, що податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню. Вказує, що невиконання Головним управлінням ДПС у Львівській області вимог закону щодо підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки свідчить про незаконність перевірки та не породжує будь-яких правових наслідків.
Крім того, наголошує апелянт, що відповідачем не було надано будь – яких належних та допустимих доказів надходження на рахунки позивача коштів у сумі 2 721 370,00 грн. з вказанням платника, підстави переказу, суми платежів. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки отриманим на підставі ухвали про витребування доказів випискам по рахунках ОСОБА_1 , з яких вбачаються неодноразові поповнення своїх банківських рахунків позивачем через термінали самообслуговування чи перекази коштів між своїми банківськими рахунками, які не є доходом.
Просить також врахувати, що ОСОБА_1 з 2006 року зареєстрована як фізична особа – підприємець, активно та успішно займається підприємницькою діяльністю і її дохід становив у 2022 році більше 4 млн.грн.
Вказує, що між позивачем та її родичами існували відносини позики, за якими вона надавала поворотну фінансову допомогу своєму чоловіку, дітям та племіннику - ОСОБА_2 , які в подальшому протягом 2023 року повертали їй раніше отримані кошти, тому ці перекази не можна вважати доходом, а відтак немає підстав для оподаткування вказаних грошових переказів.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо її доводів та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав апеляційну скаргу. 
Представник відповідача у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників учасників справи, проаналізувавши письмові докази, які є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до листа ДПС України за № 8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024 відповідачу надано інформацію Національного банку України (лист від 20.03.2024 №24 0006/21625/БТ), щодо зазначених обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р – платежів) у 2023 році. 
За період з 01.01.2023 по 31.12.2023 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 згідно наданої інформації отримала дохід у вигляді - інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Податкового кодексу України, в розмірі 2 721 370,00 грн. 
Відповідно до наказу ГУ ДПС у Львівській області від 13.06.2024 № 3145-ПП "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )" проводилася документальна позапланова невиїзна перевірка.
У вищевказаному наказі та письмовому повідомленні від 14.06.2024 № 477/13-01-24-08-08 зазначено, що відповідно до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України слід, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема первинні та інші документи, які підтверджують отримання доходів і пов`язанні з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС”. 
Наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення надіслано ОСОБА_1 поштою з повідомленням про вручення 17.06.2024 (згідно квитанції №0600931890767) на зареєстровану податкову адресу, а саме: АДРЕСА_1 .
Платник податків - фізична особа ОСОБА_1 на вищезазначене повідомлення не надала до перевірки первинних документів і відомостей, пов`язаних з виникненням доходу, про що складено акт від 26.07.2024 за №967/13-01-24-08 "Про ненадання документів до перевірки". 
Також платник податків - фізична особа ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи до ГУ ДПС у Львівській області за 2023 рік не подала, отриманий дохід за 2023 рік у вигляді доходів від переказу між рахунками фізичних осіб з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) не декларувала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не нараховувала та не сплатила. 
28.08.2024 контролюючим органом було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 36944/13-01-24-08, № 36932/13-01-24-08, № 36950/13- 01-24-08 тa № 36956/13-01-24-08.
05.11.2024 ОСОБА_1 подала скаргу до ДПС України на оскаржувані податкові повідомлення-рішення, однак рішенням про результат розгляду скарги №35219/6/99-00-06-01-03-06 від 22.11.2024, яку залишено без розгляду, а податкові повідомлення-рішення - без змін.
Позивач, не погоджуючись із вищевказаними рішеннями відповідача, звернулась до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем призначено та проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача відповідно до вимог чинного законодавства. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що аналіз виписок по рахунках ОСОБА_1 підтверджує факти, викладені в акті перевірки, - наявність частих та значних грошових надходжень на особові рахунки саме позивача. Доказів про походження таких коштів позивачем не надано. Таким чином, суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до положень п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з п.п. 78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до положень п. п. 79.1, 79.2 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Згідно абз. 2 п. 79.2 ст. 79 ПК України у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення перевірки став лист Державної податкової служби України № 8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024, яким повідомлено про отриману від Національного банку України інформацію щодо значних обсягів переказів коштів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у 2023 році, зокрема позивача. 
У вказаному листі визначено, що при опрацюванні зазначеної інформації слід забезпечити направлення/вручення платникам податків повідомлень про обов`язок подання декларації про майновий стан та доходи за звітний (податковий) рік та залучення до декларування зазначених платників податків, а у разі неподання декларацій забезпечити одержання від згаданих платників податків - фізичних осіб відповідних пояснень та їх документального підтвердження згідно з положеннями п. 73.3 ст. 73 ПК України та у разі підтвердження фактів порушень вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на органи ДПС, забезпечити залучення таких платників податків до декларування одержаних доходів, а у разі невиконання платниками податків податкового обов`язку - здійснення контрольно-перевірочних заходів з урахуванням вимог та обмежень, встановлених Кодексом.
Як вбачається з акту перевірки від 29.07.2024 №31794/13 01-24-08-03/2840000650, фізична особа ОСОБА_1 за 2023 рік податкову декларацію про майновий стан і доходи, в тому числі отриманий дохід за 2023 рік, у вигляді доходів від переказу між рахунками фізичних осіб з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), не подала, чим порушила вимоги п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. “в” п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 No2755-VI із змінами та доповненнями.
Неподання податкової декларації про майновий стан і доходи не заперечується самим скаржником.
ОСОБА_1 зазначає, що такої підстави для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, як те, що платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, на стадії призначення документальної перевірки не передбачено, оскільки на даному етапі правова природа коштів, що надійшли на рахунок позивача контролюючому органу, була невідомою.
Зі змісту наказу ГУ ДПС у Львівській області від 13.06.2024 № 3145-ПП "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )" та письмового повідомлення від 14.06.2024 № 477/13-01-24-08-08, які надсилались позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором №0600931890767 на зареєстровану податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 , судом першої інстанції встановлено, що контролюючий орган запитував у позивача документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема первинні та інші документи, які підтверджують отримання доходів і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.
Не є спірною та обставина, що позивач жодних пояснень і документів до перевірки податковому органу не надала, податкову декларацію про майновий стан і доходи до ГУ ДПС у Львівській області за 2023 рік не подала, в тому числі отриманий дохід за 2023 рік у вигляді доходів від переказу між рахунками фізичних осіб з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) не декларувала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не нараховувала та не сплатила.
Позивач вважає, що оскільки відповідачем не було направлено на адресу ОСОБА_1 запиту про надання податкової декларації та пояснень щодо джерел надходження коштів на картковий рахунок позивача за 2023 рік, відтак в силу підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України у позивача не було обов`язку надання контролюючому органу будь-яких документів чи пояснень.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків із письмовим запитом про подання інформації (пояснень та їх документального підтвердження), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій. Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Разом з тим, зазначена норма надає контролюючому органу право витребувати інформацію у платника податків, однак не встановлює обов`язковості направлення такого запиту як єдиної передумови для здійснення податкового контролю.
Крім того, відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Таким чином обов`язок платника податків надати документи виникає саме під час проведення перевірки, а не виключно у відповідь на письмовий запит контролюючого органу.
Також апелянт стверджує, що не був належним чином повідомлений про проведення перевірки та прийняття податкових повідомлень-рішень.
Судом першої інстанції встановлено, що наказ і повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення №0600931890767 на зареєстровану податкову адресу, а саме: АДРЕСА_1 , та такі були отримані позивачем 20.06.2024 (а.с. 59 на звороті).
Згідно з пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
За правилами абзаців першого, другого пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі, якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). 
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. 
У постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. У цій же постанові Судова палата виснувала, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема, податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції. 
Такий висновок підтримано Верховним Судом також у постанові від 29.04.2025 у справі №420/35624/23.
Документальну позапланову невиїзну перевірку позивача розпочато 22.07.2024, тобто з дотриманням тридцятиденного терміну від дати надсилання їй повідомлення і копії наказу, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем були виконані всі умови п. 79.2 ст. 79 ПК України, що надавало йому право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки позивача.
Згідно акту від 26.07.2024 №967/13-01-24-08 "Про ненадання документів до перевірки" ОСОБА_1 не надала до перевірки первинних документів і відомостей, пов`язаних з виникненням доходу.
Документальну невиїзну перевірку позивача відповідач провів на підставі відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору у періоді з 01.01.2023 по 31.12.2023, відомостей про відсутність поданих до органів ДПС позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік, а також інформації НБУ, відповідно до якої за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 , згідно наданої інформації Національним банком України, отримала дохід у вигляді - інші доходи, крім зазначених у ст. 165 ПК України, в розмірі 2721370,00 грн.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем складено акт від 29.07.2024 №31794/13-01-24-08-03/2840000650, який 29.07.2024 направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення №0600946657546, проте такий повернуто за «закінченням терміну зберігання».
Судом першої інстанції встановлено, що ні під час, ні після завершення перевірки позивачем не було надано податковому органу жодних пояснень щодо джерела походження зазначених коштів та правову підставу їх отримання, як не надано і жодних документів, які б підтверджували підстави отримання позивачем вказаної суми грошових коштів від фізичних осіб на її банківські рахунки та нездійснення їх декларування, не зважаючи на те, що як до початку перевірки, так і під час її проведення, позивачу направлявся відповідний запит податкового органу.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем призначено та проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача відповідно до вимог чинного законодавства.
Що стосується правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем складено акт від 29.07.2024 №31794/13-01-24-08-03/2840000650, в якому встановлено такі порушення: 
1. п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. “в” п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 ПК України - встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;
2. п. 163.1. ст. 163, п.п. 164.1.1. п. 164.1 ст. 164, п.п. 164.2.20. п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України - донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2023 рік на загальну суму 489846,60 грн.; 
3. п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.5, п.п. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 №71-VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи”, в результаті чого донараховано військового збору за 2023 рік на загальну суму 40820,55 грн. 
4. п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України в частині ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.
Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі, від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.
Згідно з пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 Податкового Кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. А за пп.163.1.2 цього ж пункту об`єктом оподаткування резидента є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
У п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України зазначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
За правилами пп.164.2.20 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Відповідно до п.164.3 ст.164 Податкового кодексу України, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.
Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено ст.168 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп.168.2.1 п.168.2 цієї статті платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Згідно п.167.1 ст.167 Податкового Кодексу України, cтавка податку становить 18% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування військовим збором, ставка якого становить 1,5 % від об`єкта оподаткування (п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).
Як вже було встановлено, відповідно до листа ДПС України за № 8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024 відповідачу надано інформацію Національного банку України (лист від 20.03.2024 №24 0006/21625/БТ) щодо зазначених обсягів переказів коштів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р – платежів) у 2023 році. 
Зокрема, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 згідно наданої інформації отримала дохід у вигляді - інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Податкового кодексу України в розмірі 2721370,00 грн. 
Ухвалами суду першої інстанції від 09.04.2025 було витребувано від АТ “Сенс Банк”, АТ “ПУМБ”, ПАТ “Банк Восток”, АТ “Райффайзен”, АБ “УКРГАЗБАНК”, АТ “УНІВЕРСАЛ БАНК”, АТ “АКЦЕНТ-БАНК”, АТ КБ “ПриватБанк” інформацію щодо всіх наявних рахунків на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та виписки по даних рахунках за період 01.01.2023 по 31.12.2023, що належним чином завірені.
Здійснюючи аналіз наданих банками на вимогу суду виписок по рахунках ОСОБА_1 , суд першої інстанції підставно вказав, що такі підтверджують факти, викладені в акті перевірки, а саме, наявність частих та значних грошових надходжень на особові рахунки саме позивача.
При цьому, колегія суддів констатує, що позивач не спростовує вказану інформацію та не надає жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені контролюючим органом у акті перевірки.
Крім того, скаржником не надано будь-якого документального підтвердження правової природи ( походження ) отриманих на її банківські рахунки коштів, що вказує на недоведеність доводів скаржника про те, що такі кошти не є доходом. 
Доводи апеляційної скарги про те, що значна частина коштів є поповненням власних рахунків, переказами між власними рахунками або поверненням коштів від родичів, також не підтверджені належними та допустимими доказами.
Отже, скаржником не спростовано висновки податкового органу про отримання позивачем у 2023 році доходів без їх належного обліку, звітності і оподаткування.
Враховуючи наведене, а також факт ненадання позивачем жодних первинних документів з приводу одержання спірних коштів, податковий орган підставно вказав на необхідність сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18% та військового збору в розмірі 1,5%. (2721370,00 грн. х 18 % = 489846,60 грн.; 2721370,00 грн. х 1,5% = 40820,55 грн.), відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкових повідомлень-рішень від 28.08.2024 № 36950/13- 01-24-08 тa № 36956/13-01-24-08.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 36932/13-01-24-08.
Відповідно до п. 121.1. ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Як вже було встановлено вище, контролюючий орган повідомив позивача про необхідність надання до перевірки документів, що підтверджують дані податкових декларацій, однак такі не документи до перевірки не надані, як і не надані пояснення щодо неможливості їх надання, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене правомірно.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 36944/13-01-24-08.
Згідно п.п. 16.13 п. 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Пунктом 49.1 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно з п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Враховуючи встановлений факт отримання позивачем доходів у 2023 році та неподання податкової декларації про майновий стан і доходи до ГУ ДПС у Львівській області за 2023 рік, в тому числі і про отриманий дохід за 2023 рік у вигляді доходів від переказу між рахунками фізичних осіб з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), відтак податкове повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 36944/13-01-24-08 теж прийняте правомірно.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, рішення яких оскаржується, довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх скасування.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо нового розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 310, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 380/2525/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 15 травня 2026 року