Справа №591/99/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.	
Номер провадження 33/816/1076/26 	Суддя-доповідач Шинкаренко А. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Шинкаренко А. І. , розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Богданович М.Ю. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 
в с т а н о в и л а:
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2025 року о 00 год 22 хв у м. Суми по вул. Героїв Крут, 8, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Warrior», номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 категорично відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Богданович М.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2026 року, а провадження у справі закрити на підставі статей 17, 18 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник Богданович М.Ю. вказує на те, що в день зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , останній виконував бойове завдання з ведення оборонного бою в першому ешелоні оборони. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 обіймає посаду заступника командира батальйону та має доступ до державної таємниці у сфері оборони, не мав можливості повідомити працівників поліції про маршрут свого пересування разом із підлеглими.
Крім того, на думку захисника, суд не надав належної правової оцінки причинам відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Зокрема, ОСОБА_1 обґрунтував відмову недовірою до технічного засобу, який не був належним чином ідентифікований, а також обмеженістю часу у зв`язку з необхідністю виконання бойового завдання.
Таким чином, неприбуття командира могло створити реальну загрозу зриву виконання бойового завдання із забезпечення оборони, у зв`язку з чим, за твердженням сторони захисту, ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності. Запізнення чи неприбуття, а також несвоєчасне доставлення особового складу могли призвести до зриву виконання бойового завдання та погіршення безпекової ситуації на відповідній ділянці.
У судове засідання, призначене на 09 год 00 хв 28 квітня 2026 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Богданович М.Ю. будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду, до апеляційного суду повторно не з`явилися.
Так, захисник Богданович М.Ю. 02 квітня 2026 року особисто отримала судове повідомлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Повернення поштового відправлення, надісланого за місцем проживання особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається належним повідомленням про дату судового розгляду. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2025 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що вказані особи є такими, що належним чином повідомлені.
При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Богданович М.Ю., апеляційний суд враховує таке.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду справи, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (частина 2 статті 251 КУпАП).
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з урахуванням таких доказів:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 553441 від 29 грудня 2025 року;
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджено наявність у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці) та відмова останнього проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер «Alcotest»;
- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно якого ОСОБА_1 відмовився проходити огляд в закладі охорони здоров`я: КНП Сумської ОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань»;
- довідки УПП в Сумській області Департаменту ПП, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 08 жовтня 2016 року;
- відеозаписів із відеореєстратора зі службового автомобіля працівників поліції та із нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано керування транспортним засобом ОСОБА_1 , виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння та відмова останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.
Із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора зі службового автомобіля встановлено, що 29 грудня 2025 року о 00 год 22 хв у м. Суми по вул. Героїв Крут, 8, під час дії комендантської години працівниками поліції було зупинено автомобіль «Mitsubishi Warrior», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . 
Під час перевірки особи водія працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінку, що не відповідає обстановці.
Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти у встановленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу або проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я.
Однак, ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
За таких обставин працівники поліції обґрунтовано розцінили поведінку ОСОБА_1 як небажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку, у зв`язку з чим повідомили його про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб у сукупності з іншими письмовими доказами дійти висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмови особи, яка керує транспортними засобами, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Зазначені відеозаписи події відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому обґрунтовано взяті судом до уваги.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Богданович М.Ю. про те, що за наведених обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто, для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності має місце лише за наявності реальної, безпосередньої, а не уявної загрози охоронюваним законом інтересам. 
Однією з ключових умов правомірності дій у стані крайньої необхідності є неможливість усунення небезпеки іншими засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Обраний спосіб захисту повинен бути крайнім. Якщо особа має можливість уникнути небезпеки іншим шляхом, вона зобов`язана скористатися саме таким шляхом.
Крім того, шкода, заподіяна у стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена. Заподіяння рівнозначної або більшої шкоди не може бути виправдане посиланням на такі обставини.
Апеляційний суд вважає, що небезпека, на яку посилається апелянт, обґрунтовуючи стан крайньої необхідності у зв`язку з прямуванням ОСОБА_1 для виконання бойового завдання, могла бути усунута іншим способом, зокрема шляхом передання керування транспортним засобом іншій особі, яка перебувала в салоні автомобіля. Як убачається з долученої розписки, право керування транспортним засобом було передано ОСОБА_2 , вже після складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що вчинене правопорушення є умисною та суспільно небезпечною дією, а тому не може вважатись таким, що вчинене в стані крайньої необхідності.
Відтак доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності є безпідставними та не заслуговують на увагу. Таку позицію апеляційний суд оцінює як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне правопорушення.
Посилання захисника Богданович М.Ю. на те, що ОСОБА_1 не довіряв показанням газоаналізатора, як на підставу для відмови від проходження будь-якого огляду, апеляційний суд вважає необґрунтованим. Так, відповідно до долучених до матеріалів справи відеозаписів встановлено, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу так і в найближчому закладі охорони здоров`я, проте останній відмовився.
Отже, працівники поліції дотрималися встановленого порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 не був позбавлений можливості пройти медичний огляд у разі недовіри до технічного засобу.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку є обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Переглянувши справу в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції розглянув справу на підставі доказів зібраних особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, надавши їм відповідну оцінку, визнавши їх достатніми у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП
п ос т а н о в и л а:
Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Богданович М.Ю. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Шинкаренко А. І.