ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3690/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Ю.В.Капустіна, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі 1) Міністерства розвитку громад та територій України, м. Київ та 2) Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації), м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт», м. Ржищів, Обухівський район, Київська область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачів Державне підприємство «Адміністрація річкових портів» 
про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, припинення володіння гідротехнічною спорудою 

представники:
від позивача 1 – Червенко А.Є.
від позивача 2 – не з`явився
від відповідача – не з`явився
від третьої особи – Сербулов О.В. 
від прокуратури – Попельнюк В.В. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України (далі – позивач 1) та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) (далі – позивач 2) №15/4-7333вих-25 від 05.12.2025 (вх. №8203 від 08.12.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт» (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Державне підприємство «Адміністрація річкових портів» (далі – третя особа) про усунунення перешкоди у здійсненні державою в особі Міністерства розвитку громад та територій України та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) права користування та розпоряджання державним майном, шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2012 серії САС № 243115, видане Ржищівською міською радою Київської області, в частині посвідчення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт» на гідротехнічну споруду з назвою «причальна стінка» в складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 з назвою «нежитлова будівля», що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, та скасування державної реєстрації права власності на цю причальну стінку в складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 (у тому числі у всіх невід`ємних архівних складових частинах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно); припинення володіння Товариством з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт» гідротехнічною спорудою з назвою «причальна стінка», зареєстрованою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 з назвою «нежитлова будівля», що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 17.02.2026 року. 
До суду через систему «Електронний суд» від третьої особи надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 29.12.2025 року (вх..№ 18146/25 від 30.12.2025).
До суду через систему «Електронний суд» від позивача 1 надійшли пояснення № 64/26 від 12.02.2026 року (вх..№ 2712/26 від 17.02.2026).
До суду через систему «Електронний суд» від позивача 1 надійшла заява № 67/26 від 16.02.2026 року (вх..№ 2714/26 від 17.02.2026).
Позивачі та відповідач належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 17.02.2026 року не з`явилися. 
Ухвалою суду від 17.02.2026 року продовжено строки підготовчого провадження у справі №911/3690/25, відкладено підготовче засідання на 31.03.2026, повторно зобов`язано відповідача подати відзив. 
Позивач 2 та відповідач, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 31.03.2026 року не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду від 31.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі №911/3690/25 та призначено розгляд справи по суті на 05.05.2026 року. 
Позивач 2 та відповідач, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання 05.05.2026 року не з`явились. 
Прокурор, представник позивача 1 та третьої особи у судовому засіданні 05.05.2026 року позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити повністю. 
Судом враховано, що відповідач повідомлявся про розгляд даної справи ухвалами суду, які направлялись на його юридичну адресу згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, ухвали суду у справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua. Інформацію про розгляд справи №911/3690/25 оприлюдено на сайті «Судова влада України». Однак, ухвали суду надіслані на адресу відповідача повернуті без вручення із зазначенням причини: «адресат відсутній».
Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.
Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач, який належним чином повідомлений про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений судом, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами. 
Враховуючи, що ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 05.05.2026 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора та представників позивача 1 та третьої особи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Як зазначено прокурором, під час опрацювання інформації та документів, наданих на запити в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» органами державної влади та органами місцевого самоврядування, центральними органами виконавчої влади, архівними установами, тощо, встановлено, що за ТОВ «Ржищівський порт» у складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 під назвою «нежитлова будівля», розташованого по вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів Обухівського району Київської області, зареєстровано право приватної власності на імперативно обмежене в цивільному обороті державне нерухоме майно – гідротехнічну споруду річкової причальної інфраструктури (причальну стінку), яка є складовою об`єкта державної власності з назвою «Набережна вантажного причалу Ржищів» з реєстровим номером майна 33404067.271.ЛКУОРМ350 (в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності (інв. № 1579)) та об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 2724958732120 (в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розташованого по вул. Адмірала Петренка, 71 у м. Ржищів Обухівського району Київської області, за відсутності на те правових підстав та з грубим порушенням вимог реєстраційного законодавства, з огляду на наступне.
Прокурором встановлено, що у державній власності з 1973 року перебувають гідротехнічні споруди – набережна вантажного причалу Ржищів (інв. №1579) площею 2907,3 кв.м; пасажирський причал (інв. № 1580) площею 265, 5 кв.м; берегоукріплення (інв. №1581) площею 815, 6 кв. м, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 71.
Як зазначає прокурор, власником вказаних гідроспоруд з 2007 року є держава в особі уповноваженого органу управління – Міністерства розвитку громад та територій України (правонаступник Міністерства інфраструктури України), що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкти нерухомого майна з реєстраційними номерами 2724958732120, 2724972332120, 2724985132120, а також, витягами з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 05.04.2023 №10-15-28326. Балансоутримувачем вказаних гідротехнічних споруд є ДП «Адміністрація річкових портів», яке володіє цим майном на праві господарського відання.
Прокурором встановлено, що у 2023 році на замовлення ДП «Адміністрація річкових портів» проведено поточну технічну інвентаризацію вказаних об`єктів нерухомого майна, результати якої містяться в технічних паспортах гідротехнічних споруд «Набережна вантажного причалу Ржищів» (інвентаризаційна справа №3193) від 15.02.2023; «Берегоукріплення» (інвентаризаційна справа №3194) від 15.02.2023; «Пасажирський причал» (інвентаризаційна справа №3195) від 15.02.2023, та на підставі якої в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності зареєстровано дані про право власності держави на вищевказане державне майно з реєстраційними номерами 2724958732120, 2724972332120, 2724985132120.
Опрацюванням даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прокурором встановлено, що 06.06.2012 зареєстровано право приватної власності ТОВ «Ржищівський порт» на об`єкти нерухомого майна з реєстраційними номерами: 23812690 з назвою «нежитлова будівля, Механічний цех», загальною площею 142,4 кв. м, розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, буд. 43, загальною вартістю 15000 грн, номер запису: 2 в книзі 14; 23812959 з назвою «нежитлова будівля, Адміністративно-побутовий комплекс; загальною площею 194, 1 кв. м, розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, буд. 43, загальною вартістю 98400 грн, номер запису: 2 в книзі 145; 23813239 з назвою «нежитлова будівля», загальною площею 23, 1 кв. м, розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, буд. 43, загальною вартістю 11811 грн, номер запису: 2 в книзі 146; 23814666 з назвою нежитлова будівля, Ангар з технологічною лінією по сушці піску» загальною площею 314, 4 кв. м, розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, буд. 43, загальною вартістю 708033,33 грн, номер запису: 2 в книзі 147.
Правовою підставою для набуття права власності ТОВ «Ржищівський порт» на вказані об`єкти нерухомого майна вказано видані 05.06.2012 Ржищівською міською радою Київської області свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС №243118; САС №243117; САС №243116; САС №243115.
Відповідно до даних свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.06.2012 серії САС №243118 за ТОВ «Ржищівський порт» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, Адміністративно-побутовий комплекс, загальною площею 194,1 кв. м, опис об`єкта: адміністративно-побутовий комплекс, Б, загальною площею 194,1 кв. м; прибудова, б; прибудова, б1; ганок, 5; ганок 6; ганок 7; ганок, 8.
Згідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.06.2012 серії САС №243117, за ТОВ «Ржищівський порт» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, Ангар з технологічною лінією по сушці піску, загальною площею 314,4 кв. м, опис об`єкта: ангар з технологічною лінією по сушці піску, Е, загальною площею 314,4 кв. м.
Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.06.2012 серії САС №243116, за ТОВ «Ржищівський порт» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, Механічний цех, загальною площею 142, кв. м, опис об`єкта: механічний цех, А, загальною площею 142, 4 кв. м; навіс, 9.
Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 05.06.2012 серії САС №243115, за ТОВ «Ржищівський порт» зареєстровано право власності на вагова, В, загальною площею 23,1 кв м; убиральня, Г; огорожа, 1; ворота з хвірткою, 2; ворота з хвірткою, 3; причальна стінка, 4.
Підставою видачі вказаних вище свідоцтв зазначено рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 31.05.2012 №111.
Рішенням виконавчого комітетом Ржищівської міської ради Київської області «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна ТОВ «Ржищівський порт» від 31.05.2012 №111, вирішено надати дозвіл ТОВ «Ржищівський порт» на оформлення права власності на наступні нежитлові будівлі: прохідну-вагову (загальною площею 23,1 кв.м); адміністративно-побутовий комплекс (загальною площею 194,1 кв.м); механічний цех (загальною площею 142,4 кв.м); ангар з технологічною лінією по сушці піску (загальною площею 314,4 кв.м), які знаходяться за адресою: м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43.
Як вказує прокурор, відповідних рішень органом місцевого самоврядування про надання дозволу на оформлення права приватної власності на гідротехнічну споруду річкової причальної інфраструктури з назвою «причальна стінка» ТОВ «Ржищівський порт» не надавалося.
Вказана гідротехнічна споруда внутрішніх водних шляхів – причальна стінка – побудована ще за радянських часів (1971 -1973 рр.) за державні кошти, перебувала у власності держави й, на думку прокурора, не могла бути відчужена у приватну власність в силу імперативних заборон як приватизаційного законодавства, так і діючого на час державної реєстрації права приватної власності цивільного та реєстраційного законодавства, з огляду на наступне.
Опрацюванням отриманої з КП КОР «Київське обласне БТІ» архівної реєстраційної справи на ці об`єкти та наданих Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях з листом від 21.12.2022 №51-08.02-3114 матеріалів приватизаційної справи ДП Ржищівський завод «Радіатор» встановлено, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України від 21.07.1998 №7/29-ВП здійснено приватизацію цілісного майнового комплексу ДП Ржищівський завод «Радіатор» шляхом перетворення у відкрите акціонерне товариство, в ході якої до статутного фонду утвореного ВАТ «Ржищівський завод «Радіатор» передано низку об`єктів державного майна на суму 2158237 грн., у тому числі й грузову площадку пристані (інв. №66) з наступними складовими частинами: контора, прохідна-вагова, туалет, огорожа, розташовану по вул. Радянська (нині – Адмірала Петренка), 43 в м. Ржищів Кагарлицького (нині – Обухівського) району Київської області.
Вказана грузова площадка пристані за договором купівлі-продажу від 02.10.1999, зареєстрованим в реєстрі за №1с-889, відчужена ліквідаційною комісією ВАТ «Ржищівський завод «Радіатор» на користь ТОВ «Мир», де в тексті договору вказано її складові частини: контора, прохідна-вагова, туалет, огорожа, загальною площею – 85,7 кв.м, під літерою А в техплані. Жодної згадки про причальну стінку цей договір не містить.
В подальшому, вказане майно за договором купівлі-продажу від 20.02.2001, зареєстрованим в реєстрі за № 478, продано ТОВ «Метсплав», де причальної стінки серед переліку розміщених на придбаній у ТОВ «Мир» грузовій площадці також не значиться.
Разом з тим, архівна реєстраційна справа містить відомості про те, що ТОВ «Метсплав» у 2006 році в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 14802973 – нежиле приміщення з назвою «грузова площадка пристані» по вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів, у складі якої уперше указана також причальна стінка (номер запису 17 в книзі №1), де підставою реєстрації значиться зазначений вище договір купівлі-продажу від 20.02.2001 №487 та рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11.10.2006.
Прокурором встановлено, що вказаним рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11.10.2006 у справі №1/66 за позовом ТОВ «Метсплав» до ФОП Голубенко О.В. визнано дійсним договір купівлі-продажу № 48/12 від 30.12.1999, за яким ТОВ «Метсплав» нібито купило у ТОВ «Мир» підпорну причальну стінку площею 513,4 кв.м, розташовану по вул. ім. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів Київської області. Водночас, встановлені третейським судом обставини та факти, на думку прокурора, не відповідають дійсності та спростовуються наступним.
Так, перейменування вулиці Радянська в місті Ржищів на вулицю Адмірала Петренка відбулося згідно з рішенням Ржищівської міської ради Київської області від 12.04.2000 №11, що підтверджується інформацією, викладеною в листі виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області №02-02-09/206 від 02.02.2023, тобто, через майже 4 місяці після нібито підписання угоди про продаж причальної стінки від 30.12.1999 №48/12, що є неможливим апріорі. На думку прокурора, оскільки, договір купівлі – продажу від 02.10.1999 не містить жодної згадки про причальну стінку, ТОВ «Мир» продати майно, яке йому ніколи не належало і не перебувало у його законному володінні у силу принципу «Nemo plus iures transferre potest quam ipse habet» («Ніхто не може передати більше прав, ніж має сам») не могло, оскільки, у останнього відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності по відношенню до цього державного майна. Суб`єктний склад спірних правовідносин у справі №1/66, що розглядалася третейським судом, взагалі виключає можливість його використання як такого, що є преюдиційним, та встановлює певні обставини, оскільки, власне ТОВ «Мир», яке за договором купівлі-продажу від 20.02.2001 виступало продавцем майна, як і уповноважений орган управління спірним державним майном, взагалі не були залучені судом до участі у справі №1/66, а ФОП Голубенко О.В. не має жодного відношення до об`єктів нерухомого майна, що були предметом договору купівлі- продажу від 20.02.2001, зареєстрованого в реєстрі за № 478.
Оскільки, ні продавець майна, ні уповноважений орган управління спірним державним майном – гідротехнічною спорудою річкової інфраструктури, не були сторонами третейського розгляду при ухваленні рішення про визнання дійсним договору купівлі-продажу №48/12 від 30.12.1999, за яким ТОВ «Метсплав» нібито купило у ТОВ «Мир» підпорну причальну стінку площею 513,4 кв.м, розташовану по вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів Київської області, а також зважаючи, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейським судам не були підвідомчі справи, однією зі сторін яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство, а тому, на думку прокурора, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11.10.2006 у справі №1/66 не створило для цих осіб, які не були відповідачами, будь-яких правових наслідків, у тому числі й не спричинило припинення права власності держави на спірне майно.
На за запит прокуратури від 21.02.2023 №15/4-54 вих-23, голова Ленінського районного суду м. Полтави листом від 27.02.2023 №01-29/134/2023 повідомив, що згідно відомостей Журналу обліку подань, заяв і клопотань у порядку виконання судових рішень у цивільних справах та бази даних автоматизованої системи документообігу суду, заява ТОВ «Метсплав» стосовно видачі виконавчого документа за рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11.10.2006 у справі №1/66 в провадженні Ленінського районного суду м. Полтави не перебувала та не перебуває. Відповідь аналогічного змісту скеровано до прокуратури області Господарським судом Полтавської області листом від 30.03.2023 №01-18/208/2023.
З огляду на те, що згідно рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі №1-рп/2008, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції, реалізація таких рішень відбувається безпосередньо через компетентні суди, відтак здійснення державної реєстрації прав на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11.10.2006, яке не реалізовано в установленому законом порядку компетентним судом, є неможливим, що, на думку прокурора, вказує на те, що первісна державна реєстрація права приватної власності ТОВ «Метсплав» на спірну причальну споруду здійснена з грубим порушенням вимог як цивільного, так і спеціального реєстраційного законодавства.
Докази правомірного набуття ТОВ «Мир» права власності на зазначену причальну стінку відсутні, оскільки, згідно положень чинного на той час законодавства така інженерно-технічна споруда річкової портової інфраструктури відносилась до об`єктів державної власності, що не підлягали приватизації, та могла перебувати лише у державній або комунальній власності. Саме тому, остання не увійшла до переліку державного майна, переданого в ході приватизації до статутного фонду ВАТ «Ржищівський завод «Радіатор», у тому числі в складі майна з назвою «грузова площадка пристані».
З матеріалів архівної реєстраційної справи прокурором з`ясовано, що у подальшому вказана грузова площадка пристані, у складі якої значиться також і причальна стінка, неодноразово відчужувалася за низкою цивільно-правових угод (за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності по відношенню до цього державного майна).
Зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу від 27.10.2006 ТОВ «Метсплав» продало ТОВ виробничо-комерційна фірма «УКРАЇНСЬКІ ПІДВОДНІ СИСТЕМИ» грузову площадку пристані, що знаходиться в м. Ржищів по вул. Адмірала Петренка, 43, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна в Реєстрі права власності на нерухоме майно – 14802973. В тексті договору зазначено, що до нежитлового приміщення загальною площею 85,7 кв.м примикають: контора Б, площею 61,9 кв.м; прохідна вісова В, площею 23,8 кв.м; вбиральня Г; огорожа 1; ворота з хвірткою 2; ворота з хвірткою 3; причальна стінка 4. У пункті 2 вказаного договору визначено, що відчужуване «Нежитлове приміщення» належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2001 №478, а причальна стінка грузової площадки пристані, належить продавцю на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11.10.2006.
ТОВ виробничо-комерційна фірма «УКРАЇНСЬКІ ПІДВОДНІ СИСТЕМИ» за договором купівлі-продажу від 20.10.2007 нежитлове-приміщення – грузову площадку пристані (з її складовою частиною – причальною стінкою) продало Компанії з обмеженою відповідальністю «ФІНАКАСТЕ ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД», у зв`язку з чим, право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 14802973 з назвою «нежиле приміщення, грузова площадка пристані», розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, зареєстровано 20.10.2007 за Компанією з обмеженою відповідальністю «ФІНАКАСТЕ ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД» (відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.11.2007), номер запису 17, в книзі 1.
Опрацюванням даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прокурором встановлено, що 01.07.2008 державним реєстратором прийнято рішення та внесено запис про закриття в реєстрі розділу на указаний об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером майна 14802973 з назвою «нежиле приміщення, грузова площадка пристані», розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, буд. 43, загальною вартістю 41369,38 грн, номер запису: 17 в книзі 1, де правовою підставою закриття права власності та, відповідно, погашення запису в ДРРП зазначено факт знищення об`єкту.
Розглянувши лист довіреної особи компанії «ФІНАКАСТЕ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД» виконавчим комітетом Ржищівської міської ради прийнято рішення від 18.06.2008 №237 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів», відповідно до якого вирішено оформити компанії «ФІНАКАСТЕ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД» право власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів в складі наступних об`єктів: прохідна-вагова; адміністративно-побутовий комплекс; механічний цех; ангар з технологічною лінією по сушці піску.
На підставі вказаного рішення Ржищівською міською радою видано 4 свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у тому числі від 01.07.2008 серії ЯЯЯ №760062, відповідно до якого за компанією «ФІНАКАСТЕ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, з реєстраційним номером 23813239, в описі складових частин якого знову присутня причальна стінка (відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.07.2008, номер витягу 19620338).
В подальшому, компанією з обмеженою відповідальністю «ФІНАКАСТЕ ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД», як єдиним учасником новоствореного ТОВ «Ржищівський порт» (зареєстрованого Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією 26.08.2010), серед іншого, нежитлову будівлю площею 23, 1 кв. м з нібито її складовою частиною – причальною стінкою – внесено до статутного капіталу даного товариства. З огляду на зазначене, останнім формальним володільцем (за концепцією книжкового володіння нерухомістю) вказаної причальної споруди річкової інфраструктури є ТОВ «Ржищівський порт», що підтверджується актуальними відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 №306-р «Про передачу державного майна до сфери управління Мінтрансзв`язку» до сфери управління Мінтрансзв`язку передано низку причальних споруд в м. Ржищів, серед яких набережна вантажного причалу (інвент. №1579; код держ. майна згідно з реєстром 2151.9), пасажирський причал (інвент. №1580, код держ. майна згідно з реєстром 2151.9), берегоукріплення (інвент. № 1581, код держ. майна згідно з реєстром 2151.9), прилегла територія пристані Ржищів (інвент. № 1603, код держ. майна згідно з реєстром 2151.9).
Опрацюванням Єдиного державного реєстру судових рішень стосовно даного державного майна прокурором виявлено рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2009 у справі №6/451 за позовом ВАТ «Київський річковий порт» до Фонду державного майна України про встановлення сервітуту щодо низки об`єктів нерухомості, які не увійшли до статутного капіталу позивача в ході приватизації міжгалузевого об`єднання річкового флоту «Укррічфлот», та залишились у державній власності, у тому числі вищевказані гідротехнічні споруди внутрішніх водних шляхів, адресою розташування яких в позові указано вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів Київської області.
З рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у справі №320/10791/20 за позовом ГУ ДСНС України у Київській області до ТОВ «Венера Груп» вбачається, що між ТОВ «Ржищівський порт» та ТОВ «Позитив-В» укладено договір оренди майна причального комплексу від 01.09.2018 №721, об`єктом якого, серед іншого, є частина причальної стінки довжиною 30,0 м (всього протяжність причальної набережної складає – 94 м), що також розташована за вище вказаною адресою.
Співставленням встановлених судами у вказаних судових рішеннях за участю різних суб`єктних складів учасників спорів взаємосуперечливих обставин та фактів прокурором встановлено, що оформлена у приватну власність причальна стінка на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11.10.2006 у справі №1/66 в дійсності є складовим елементом державного нерухомого майна – набережної вантажного причалу в м. Ржищів (інв. №1579), яка також не увійшла в ході приватизації до статутного капіталу ні ВАТ «Ржищівський завод «Радіатор», ні ВАТ «Київський річковий порт».
05.08.2024 за участю сертифікованого інженера-геодезиста Дощечкіна О.І., представника ДП «Адміністрація річкових портів» заступника директора Воронюк Н.П. (як балансоутримувача, який на праві господарського відання володіє спірним державним майном), у кримінальному провадженні № 12024112340000060 від 13.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 11.07.2024 у справі №372/3874/24 проведено огляд місця події – території за адресою: м. Ржищів, Обухівського району, Київської облласті, вул. Адмірала Петренка, 43, яка належить ТОВ «Ржищівський порт».
За результатами проведення вказаного огляду місяця події, а саме: території ТОВ «Ржищівський порт» в м. Ржищів Обухівського району Київської області по вул. Адмірала Петренка, 43 складено висновок спеціаліста від 19.08.2024 №19-08/2024, відповідно до якого визначено місце розташування наступних об`єктів: укісної частини захисної дамби, гідротехнічних споруд товариства з назвою «Причальна стінка в м. Ржищів» по вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів та з назвою «Набережна вантажного причалу Ржищів» по вул. Адмірала Петренка, 71 в м. Ржищів Київської області.
За результатами отриманих даних прокурором встановлено, що: «гідротехнічна споруда «Причальна стінка в м. Ржищів» повністю розташована в межах об`єкта нерухомості «Набережна вантажного причалу Ржищів»; гідротехнічна споруда «Причальна стінка в м. Ржищів та об`єкт нерухомості «Набережна вантажного причалу Ржищів» частково розташовані в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 3211300000:69:019:0023 та 32113000000:00:001:0005; об`єкт нерухомості «Набережна вантажного причалу Ржищів», розташований впритул до видимої укісної частини дамби».
Прокурор вказує, що архівними документами та картографічними матеріалами достеменно підтверджується, що спірна гідротехнічна споруда є конструктивним складовим елементом державного майна – набережної вантажного причалу (інв. №1579, код держ. майна згідно з реєстром 2151.9), побудована на осі захисної дамби №2 м. Ржищів, перебуває у власності держави та ніколи не вибувала з володіння держави, оскільки не відчужувалася на користь третіх осіб. Прокурором з`ясовано, що Київському річковому порту Головрічфлоту УРСР згідно державного акту на право користування землею від 11.04.1973 б/н на території м. Ржищів відводилась в постійне користування земельна ділянка площею 5,5 га (за рахунок земель захисної дамби), на якій збудовано низку гідротехнічних споруд внутрішніх водних шляхів державної власності, що мають загальнодержавне значення та не підлягали приватизації, у т.ч. не увійшли до статутного капіталу утворених в ході приватизації Українського міжгалузевого об`єднання річкового флоту «Укррічфлот» акціонерних товариств та залишились у державній власності, у тому числі набережна вантажного причалу (інвент. №1579; код держ. майна згідно з реєстром 2151.9), пасажирський причал (інвент. №1580, код держ. майна згідно з реєстром 2151.9), берегоукріплення (інвент. №1581, код держ. майна згідно з реєстром 2151.9), прилегла територія пристані Ржищів (інвент. №1603, код держ. майна згідно з реєстром 2151.9). 
Вивченням архівних документів прокурором встановлено, що з лютого 1972 року до листопада 1973 року здійснювалося будівництво та введено в експлуатацію державною комісією грузовий причал на р. Дніпро Ржищівського заводу «Радіатор», а саме: причальну набережну, прохідну з автовагами, контору, підкранові колії, монтаж портального крану, благоустрій причалу та грузових площадок; автопід`їздну а/дорогу, про що складено відповідний акт від 20.11.1973.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером 3211300000:69:019:0023, загальною площею 0,9379 га, розташованої по вул. Адмірала Петренка, 43 в м. Ржищів, значився ТОВ «Метсплав» на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2004 № 1990, про що йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 288568 від 29.12.2004, власником якої станом на цей час є ТОВ «Ржищівський порт» згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №965995 від 26.06.2012.
За інформацією виконавчого комітету Ржищівської міської ради від 11.10.2023 №02-02-09/2478.1 відомості про купівлю-продаж вищевказаної земельної ділянки ТОВ «Метсплав» відсутні.
Також, Ржищівською міською радою Київської області на підставі договору оренди від 01.09.2015 №85 в оренду ТОВ «Ржищівський порт» передано земельну ділянка з кадастровим номером 32211300000:69:019:0001 загальною площею 0,8923 га по вул. Адмірала Петренка, 71, яка межує з указаними вище гідротехнічними спорудами внутрішніх водних шляхів державної власності.
Опрацюванням відкритих даних про вказані землі та згідно з описом їх меж вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3211300000:69:019:0023 та 3211300000:69:019:0001 є складовими земельної ділянки площею 5,5 га, що раніше відводилась в постійне користування Київському річковому порту Головрічфлоту УРСР на підставі акту на право користування землею від 11.04.1973 № б/н.
Виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області листом від 27.06.2023 №02-02-09/1737 повідомлено Київську обласну прокуратуру на запит від 16.06.2023 №15/4-203вих-23 щодо відсутності рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради про присвоєння поштових адрес (порядкових номерів) обом земельним ділянкам з номерами 43 та 71 по вул. Адмірала Петренка, які є суміжними.
Виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування надано викопіювання з Генерального плану селища Ржищів, затвердженого рішенням Ржищівської селищної ради народних депутатів Кагарлицького району Київської області від 25.11.1993, згідно даних якого під порядковими номерами 99 та 100 зображено розвантажувальну площадку заводу «Радіатор» та розвантажувальну площадку річкового порту, які станом на сьогодні мають порядкові номери 43 та 71 по вул. Адмірала Петренка.
На запит обласної прокуратури від 08.03.2023 №15/4-77 вих-23 ТОВ «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект», який є розпорядником документів Державного проектно-вишукувального інституту з проектування підприємств річкового транспорту «Укрдіпрорічтранс», із супровідним листом від 28.03.2023 №01/2 скеровано Техно-робочий проект «Ржищівський завод «Радіатор». Вантажний причал заводу «Радіатор» в м. Ржищів (далі – техно-робочий проект від 1971 №5616); картографічні матеріали: Зведений генеральний план «Вантажний причал заводу «Радіатор»; «Канівська ГЕС на р. Дніпро. Заходи щодо транспортного освоєння водосховища. Господарство пристані. Пристань Ржищів. Робочі креслення (далі – робочі креслення); «Грузовий причал завода «радіатор» в смт. Ржищів. Зведений генеральний план».
Відповідно до даних Техно-робочого проекту, розробленого Державним інститутом проектування підприємств річкового транспорту «Укргіпрорічтранс» 1971 року, установлено: «в якості топографічної основи для розробки проекту використано: план території масштабу 1:500 складений на основі топографічної зйомки і замірів глибин, виконаних Укргіпрорічтранс в 1971 році; проектно-вишукувальні матеріали по Канівській ГЕС інституту Гіпропроект.
При виборі площадки для розміщення причалу заводу «Радіатор» комісією, створеною на підставі розпорядження заступника голови Київського облвиконкому від 12.11.1970 № 605, було проведено обстеження 2 можливих ділянок для розміщення причалу – в районі захисної дамби №2 на площадці суміжної пристані «Ржищів», що будується та на лівому березі р. Леглич.
З огляду на умови забезпечення автопід”їздів, зручностей експлуатації причалу та підведення інженерних мереж, перевагу віддано першій дільниці.
Причальна набережна прийнята вертикального типу у вигляді заанкерованого больверку із прямокутного залізобетонного шпунту перерізом 25х50 см довжиною 10 м, омонолічується по верху шапочною балкою. Анкерується металевими анкерними тягами 40 мм за залізобетонні анкерні плити. Конструкції анкерних плит і тяг прийнято по типовому проєкту серії 4-505-І.
Лінія кордону набережної проектується як продовження лінії кордону пристані «Ржищів», що будується.
Берегоукріплення з однієї сторони прилягає безпосередньо до відкрилку набережної та сполучається іншою стороною із захисною дамбою № 2».
Картографічними матеріалами до Робочих креслень, розроблених Державним інститутом проектування підприємств річкового транспорту «Укргіпрорічтранс» 29.10.1971 також підтверджено факт будівництва даної гідротехніної споруди внутрішніх водних шляхів на осі захисної дамби № 2 м. Ржищева.
Факт будівництва останньої підтверджено картографічними матеріалами зведеного генерального плану вантажного причалу заводу «Радіатор» в смт. Ржищів від 04.05.1972 (генеральний план і вертикальне планування причалу заводу, пристані та вузла зв`язку) з експлікацією усіх будівель і споруд, зокрема, пристані Ржищів (п. 16 – причальна стінка); вузла зв`язку; причалу заводу «Радіатор» (п. 31 – причальна набережна), зазначенням об`ємів виконаних робіт та з відповідними погодженнями уповноважених органів.
Також, ТОВ «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» із супровідним листом від 09.08.2023 № 01/17 на запит обласної прокуратури від 25.05.2023 № 15/4-190 вих-23 скеровано Паспорт технічного стану причальної стінки в м. Ржищеві, з якого вбачається, що будівництво спірної гідротехнічної споруди – причальної стінки здійснено за проектом 1971 року, рік введення в експлуатацію – 1973, технічні характеристики забудови останньої відповідають даним вищезазначеного Техно-робочого проекту та архівним картографічним матеріалам.
Водогосподарський паспорт та карти-схеми Канівського водосховища також містять аналогічну інформацію про розташування зазначених гідротехнічних споруд річкової інфраструктури.
Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України із супровідним листом від 24.05.2023 №7381/16/10 скеровано на адресу обласної прокуратури свідоцтво про реєстрацію в Регістрі судноплавства України гідротехнічної споруди – причальна стінка в м. Ржищеві від 13.07.2012 №СР-41-4-1-12, свідоцтво про придатність гідроспоруди до експлуатації від 13.07.2012 №СП -41-4-1-12 та акт первісного огляду гідротехнічної споруди №41-4-7-12.
Спірну гідротехнічну споруду внесено в базу даних гідротехнічних споруд на підставі заяви експлуатуючої організації – ТОВ «Ржищівський порт» (м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, код ЄДРПОУ 37265821) від 10.07.2012 №2689.
Відповідно до акту огляду вказаного об`єкта нерухомого майна 12.07.2012 проведено первісний огляд нібито приватної гідротехнічної споруди – причальної стінки в м. Ржищів, розташованої на правому березі р. Дніпро. Оглядом встановлено: «Генпроектувальником об`єкта був інститут «Укргіпрорічтранс», рік ведення в експлуатацію – 1973. Вказана споруда призначена для швартування суден, несамохідних суден-барж, плавкранів і перевантаження мінерально-будівельних та штучних вантажів. Тип споруди – набережна вертикального типу (заанкериний больверк). Больверк із залізобетонного шпунту перерізом 25х50 см довжиною 10 м.
По верху шпунти омонолічені залізобетонною шапочною балкою. Анкеровка виконана металевими тягами діам 40 мм заанкерні плити кроком 1,56 м. На відстані 2,0 м від лінії кордону розташована кордонна нитка підкранової колії на напівшпалах на щебеневій підготовці для переміщення портального крану КПП – 5-30-10,5. Для експлуатації крана розміщена колонка електроживлення. Покриття території – цементобетонне. Причальна стінка обладнана відбійними та швартовими пристроями (тумбами на зусилля 15тс-4 шт.), а також поручневим огородженням. Протяжність причальної набережної по лінії кордону – 94 м.»
Прокурор вважає, що ТОВ «Ржищівський порт» було достеменно обізнано щодо виду, функціонального призначення та періоду побудови вказаної причальної споруди, яка є власністю держави, не відчужувалася у приватну власність жодної фізичної чи юридичної особи та, відповідно, щодо відсутності будь-яких правових підстав реєстрації права приватної власності на останню за товариством.
Центральним державним науково-технічним архівом України (м. Харків) із супровідним листом від 13.03.2023 №161/04-15 в електронному вигляді скеровано копії проектної документації (проектне завдання) «Канівська ГЕС на р. Дніпро. Захист від затоплення м. Ржищів», розробленої в 1960 році Проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Гідропроект» ім. С.Я. Жука Українське відділення.
Опрацюванням вищевказаної документації встановлено, що : «місто Ржищів знаходиться на правому березі р. Дніпро в гирлі р. Леглич. Міські будівлі та споруди, промислові підприємства розміщені по обидва береги річки. Центральна частина міста, найбільше забудована, знаходиться на правій стороні, на лівій стороні знаходяться нафтобаза, автобаза, заготівля зерна та інші підприємства місцевого значення.
При створенні водосховища центральна частина міської території підпадає в зону затоплення/підтоплення, а лівобережна із вказаними підприємствами – в зону переробки берега.
В результаті рекогносцирувального обстеження на місці і відповідних практичних переробок ряду варіантів захисту м. Ржищів, проектом рекомендується захист від затоплення/підтоплення лише центральної частини міста, що розташована на правому березі р. Леглич.
Для захисту цієї частини міста проектується земляна дамба №2, траса якої проходить за заплавою вздовж річки, перетинає її в 2 місцях і прилягає до високого корінного берега. …на лівому березі р. Леглич в районі школи-десятирічки намічується випрямлення русла і підсипка території в вигляді берегозахисної дамби (дамба №4). Шкільна площадка досипається до відмітки, яка не затоплюється – 96 м.
Вказаною проектною документацією визначені гідрографічні дані водоскидів до вказаних захисних споруд, основні параметри останніх, технічні умови для проектування тощо.
Вказані матеріали, на думку прокурора, достовірно засвідчують, що спірна гідротехнічна споруда, яка має особливий правовий статус та режим використання, побудована за державні кошти ще в радянські часи на осі захисної дамби № 2 м. Ржищів, була імперативно обмеженим у цивільному обороті майном, перебуває у власності держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України, що спростовує можливість відчуження/вибуття останньої у приватну власність. При цьому, достовірним та неспростовним є той факт, що жодного рішення про відчуження з державної власності спірного нерухомого майна, у тому числі про передачу його у власність фізичних чи юридичних осіб, компетентним органом управління державним майном не приймалось, такого дозволу на відчуження із державної власності Фондом державного майна України не надавалося.
Правові, економічні та організаційні основи приватизації підприємств загальнодержавної, республіканської (Республіки Крим) та комунальної власності регулював Закон України «Про приватизацію майна державних підприємств» від 04.03.1992 №2163-XII (далі – Закон №2163-ХІІ), відповідно до ст. 1 якого, приватизація майна державних підприємств України – це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.
Згідно ст. 7 вказаного Закону №2163-ХІІ, державну політику в сфері приватизації здійснює, зокрема, Фонд державного майна України та його регіональні відділення. 
Фонд державного майна України у процесі приватизації здійснює такі основні повноваження: змінює організаційно-правову форму підприємств, що перебувають у загальнодержавній власності, шляхом перетворення їх у господарські товариства чи виступає орендодавцем майна, що перебуває у загальнодержавній власності; продає майно, що перебуває у загальнодержавній власності, у процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств і об`єктів незавершеного будівництва; створює комісії по приватизації; затверджує плани приватизації майна, що перебуває у загальнодержавній власності; укладає угоди щодо розробки планів приватизації та оцінки вартості майна об`єктів приватизації; видає ліцензії посередникам; розробляє і подає Кабінету Міністрів України проекти державних програм приватизації, організує та контролює їх виконання; здійснює зв`язок з місцевими органами приватизації.
Відповідно до ст.ст. 27, 28 Закону №2163-ХІІ, при приватизації майна державного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. До договору купівлі-продажу можуть включатися передбачені планом приватизації зобов`язання щодо: збереження досягнутих на момент угоди номенклатури та обсягу виробництва зазначених видів продукції (послуг); відшкодування боргів державного підприємства; утримання об`єктів соціальнопобутового призначення; виконання заходів щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці та охорони навколишнього середовища; інші зобов`язання покупця і продавця. Порядок переходу права власності на приватизовані об`єкти визначається відповідно до законодавства. Особи, які придбали державні підприємства як цілісні майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав і зобов`язань відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.
Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», управління об`єктами державної власності – здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Об`єктами управління державної власності є: державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.
Статтею 12 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що Єдиний реєстр об`єктів державної власності (ЄРОДВ) є державною інформаційно-комунікаційною системою, що забезпечує збирання, облік, накопичення, оброблення, захист та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду (лізинг), концесію або заставу, державних підприємств, установ та організацій, а також про корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських структур.
Держателем та адміністратором ЄРОДВ є Фонд державного майна України, який забезпечує його ведення та формування за участю центральних органів виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, у сфері статистики, у сфері будівництва, містобудування, просторового планування територій та архітектури, у сфері захисту критичної інфраструктури та забезпечення національної системи стійкості, у сфері державної податкової політики, державної політики з питань державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Антимонопольного комітету України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, а також інших уповноважених органів управління на єдиних методологічних засадах, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування безоплатно надають держателю ЄРОДВ інформацію, необхідну для ведення ЄРОДВ, та доступ до інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних, комунікаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, власниками (розпорядниками, держателями, володільцями, адміністраторами тощо) яких вони є.
Відповідно до п. п. 2, 3, 6, 7 Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 №467, ЄРОДВ формується Фондом державного майна з метою ведення обліку об`єктів державної власності, здійснення контролю за ефективним використанням об`єктів державної власності. До ЄРОДВ вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутних фондах яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів. Реєстр складається з адресно-довідкової та інформаційної частини. Дані про об`єкти державної власності, внесені до ЄРОДВ, поновлюються щокварталу Фондом державного майна. Під час ведення Реєстру забезпечується відображення вартісних і кількісних показників щодо об`єктів державної власності в галузевому та територіальному розрізі у динаміці за роками.
Під час перевірки прокуратурою встановлено, що спірне державне нерухоме майно зареєстровано в ЄРОДВ як об`єкт з назвою «Набережна вантажного причалу Ржищів» з реєстровим номером майна 33404067.271.ЛКУОРМ350 (інв. №1579), що підтверджується доданим до матеріалів справи витягом.
Статтею 326 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Статтею 334 ЦК України визначено, що момент набуття права власності за договором, зокрема, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За усталеною судовою практикою Верховного Суду, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.
У постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №911/30/22 зроблено висновок про те, що факт існування реєстрації права власності на майно за особою на підставі документів, які не підтверджують існування у неї відповідного речового права, суперечить самій суті державної реєстрації прав, позаяк правопорядок не може визнавати і підтверджувати право власності, якого не існує.
Відповідно до ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються правовий режим власності.
Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Тобто, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Спір щодо законності державної реєстрації речового права на нерухоме майно пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17). 
Як встановлено прокурором та підтверджується матеріалами справи, під час приватизації цілісного майнового комплексу ДП Ржищівський завод «Радіатор» шляхом перетворення до статутного фонду новоутвореного ВАТ «Ржищівський завод «Радіатор» спірний об`єкт нерухомого майна не передавався, оскільки, гідротехнічна споруда це – причальна стінка, яка ніколи не перебувала у власності вказаного товариства, відповідно, і не могла та не відчужувалася за договором купівлі-продажу від 02.10.1999 ліквідаційною комісією ВАТ «Ржищівський завод «Радіатор» на користь ТОВ «Мир».
Зазначене узгоджується з положеннями Закону №2163-ХІІ, яким унормовано, що акваторії портів, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і гідрографічні споруди, набережні причалів, захисні споруди та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури та споруди зв`язку тощо віднесено до об`єктів, що мають загальнодержавне значення та, які не підлягають приватизації.
Положеннями постанови Верховної Ради України від 07.07.1992 №2545-XII «Про Державну програму приватизації майна державних підприємств» та декрету Кабінету Міністрів України «Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається» від 31.12.1992 №26-92 передбачено, що портові споруди віднесено до об`єктів, які не підлягають приватизації.
Пунктом 1.9.18 Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 № 252 (далі - Методика) визначено, що гідротехнічні споруди – це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи: водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки: регуляційні споруди, накопичувані промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.
Відповідно до пп. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», гідротехнічні споруди внутрішніх водних шляхів - інженерно-технічні споруди (причали, пристані, пірси, інші види причальних споруд, дамби, моли, хвилеломи, інші види берегозахисних споруд, судноплавні шлюзи, судноплавні канали внутрішніх водних шляхів, інші підводні споруди штучного походження), призначені для забезпечення безпечного плавання, маневрування, стоянки, будівництва, ремонту, обслуговування та огляду суден, для захисту берегової смуги внутрішніх водних шляхів, операційної акваторії причалу (причалів), ведення господарської діяльності підприємствами внутрішнього водного транспорту, використання водних ресурсів та запобігання шкідливій дії вод.
Згідно «Правил технічної експлуатації річкових портових гідротехнічних споруд» затверджених наказом Міністерства транспорту України №251 від 29.03.2004 «Про затвердження Правил технічної експлуатації річкових портових гідротехнічних споруд», до основних структурних елементів системи річкових портових гідротехнічних споруд належать, окрім іншого, причальні споруди та пристрої. Основним структурними елементами системи річкових портових гідротехнічних споруд є: причальні споруди та пристрої; загороджувальні споруди; берегоукріплювальні споруди; портові акваторії, рейди та підхідні канали. Причальна споруда - гідротехнічна споруда для швартування суден. 
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507, під спорудами розуміється будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.
У чинному з 01.01.2024 Класифікаторі будівель і споруд НК 018:2023, затвердженому наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 №3573 (далі - НК 018:2023), використовуються терміни, визначені Європейським класифікатором типів споруд, а саме: споруди - структури, пов`язані із землею, які створені з будівельних матеріалів і комплектуючих та/або для яких виконуються будівельні роботи.
Враховуючи зазначене вище, причальна стінка, що є складовим конструктивним елементом - набережної вантажного причалу Ржищів є видом гідротехнічної та інженерної споруд, яка за інженерним задумом розміщується на захисній дамбі та, відповідно, земельній ділянці водного фонду, призначена для спеціальних технічних функцій. Переміщення такої споруди неможливе, оскільки призведе до втрати її призначення.
Встановлене вище, а також, норми чинного законодавства вказують, що оформлена у приватну власність причальна стінка не може бути складовою частиною нежитлової будівлі, оскільки, вона є гідротехнічною спорудою внутрішніх водних шляхів, яка в силу закону перебуває в державній власності. Таким чином, державна реєстрація права приватної власності на неї обмежує суб`єктивні цивільні права держави на неї та права інших фізичних та юридичних осіб щодо належного її використання для підходу, швартування, стоянки та обслуговування суден, посадки і висадки пасажирів, здійснення вантажних операцій тощо.
Положеннями статтей 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, так званий принцип процесуальної економії.
Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц вказала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.
За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.
Негаторний позов розглядається у вітчизняній цивілістиці як класичний речовий спосіб захисту права власності (речовий позов, actio in rem). З цих причин він може бути пред`явлений лише для захисту абсолютного суб`єктивного цивільного права в абсолютному речовому правовідношенні, коли власник-позивач та правопорушник-відповідач не перебувають між собою у договірних чи в інших зобов`язальних правовідносинах, або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20).
Відновлення становища, яке існувало до порушення, належить до групи відновлювальних способів захисту цивільних прав з огляду на його спрямованість не лише на припинення порушення суб`єктивного цивільного права і на відновлення права, а й на усунення негативних наслідків такого порушення шляхом відновлення тих фактичного і юридичного станів правовідносин, які існували до порушення права.
При цьому саме відновлення становища, що існувало до порушення, є інструментом для відновлення права (повернення особі можливості здійснювати своє суб`єктивне право) як досягнення загальної мети захисту цивільних прав та способом захисту як сукупністю дій уповноваженої особи, що визначають особливий порядок реалізації заходів державно-примусового характеру із захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути лише те майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.11.2018 у справі №577/5321/17, правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Однак, цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочинами, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності Українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
При кваліфікації правочину за ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.
Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразова звертала увагу й на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, а також відзначила, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц). 
Як встановлено судом, з огляду на відсутність у первісного продавця – ВАТ «Ржищівський завод «Радіатор» на праві власності спірної гідротехнічної споруди - причальної стінки, усі подальші угоди щодо відчуження та оформлення у приватну власність вказаного об`єкта (як окремо, так і в складі інших об`єктів), є нікчемними в цій частині і такими, що порушують публічний порядок та здійснені всупереч інтересам держави.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одними із таких способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та припинення дії, яка порушує право.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Негаторний позов подається у випадках, коли власник або титульний володілець (в тому числі орендар) має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.
З огляду на викладене вище, судом встановлено, що спірна гідротехнічна споруда – причальна стінка, перебувала і продовжує перебувати у державній власності, не відчужувалася на користь будь-яких інших фізичних та юридичних осіб, а наявність безпідставно зареєстрованого права приватної власності на неіснуючий об`єкт нерухомості (причальна стінка як окремий об`єкт), що є складовою частиною зазначеного об`єкта державної власності, перешкоджає належному розпорядженню та користуванню цим державним майном.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі, в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому, дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Спір щодо законності державної реєстрації речового права на нерухоме майно пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про припинення права чи реєстрації змін.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.04.2023 у справі №904/7803/21, від 01.11.2023 у справі №910/7987/22, від 17.07.2024 у справі №918/791/23, зазначено, якщо в Державному реєстрі відкритий окремий розділ на гідротехнічні споруди, то судове рішення про задоволення позовної вимоги про припинення володіння відповідача гідротехнічною спорудою є підставою для державної реєстрації припинення права власності та закриття розділу, якщо ж у розділі окрім права власності на гідротехнічні споруди зареєстроване право власності також на інші будівлі, споруди, то таке судове рішення є підставою для виключення відомостей про гідротехнічні споруди з опису об`єкта нерухомого майна
Велика Палата Верховного суду у постанові від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 зазначила, що з урахуванням конкретних обставин справи та положень абз. 2 та 3 ч. 3 ст. 26 Закону №1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).
Враховуючи встановлене вище, оскільки, порушення прав держави в особі позивачів відбулося в результаті державної реєстрації права власності на неіснуюче нерухоме майно, яке відповідачем кваліфікується як придбане державне майно – причальну стінку, яка фактично є складовою об`єкта державної власності з назвою «Набережна вантажного причалу Ржищів», позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності ТОВ «Ржищівський порт» в частині посвідчення права на причальну стінку та скасування державної реєстрації права власності товариства на неї в складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 (у тому числі у всіх невід`ємних архівних складових частинах ДРРП) з назвою «нежитлова будівля», призведе до відновлення становища держави, яке існувало до порушення, відповідає способу захисту, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а в поєднанні з позовною вимогою про припинення володіння таким майном є ефективним способом захисту порушених прав держави щодо розпорядження та користування власним майном.
Враховуючи викладене, позовні вимоги про усунення перешкоди у здійсненні державою права користування та розпоряджання державним майном, шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно і скасування державної реєстрації права власності та припинення володіння ТОВ «Ржищівський порт», є обґрунтованими, доведеними, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню.
Досліджуючи підстави представництва прокурором інтересів держави у даній справі судом встановлено наступне. 
Посилаючись на норми Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460, з огляду на те, що право власності на державне майно - гідротехнічну споруду - набережну вантажного причалу Ржищів (інв. №1579) площею 2907,3 кв.м, що розташована в м. Ржищів Київської області зареєстровано за Мінрозвитку, останнє є уповноваженим органом управління таким майном від імені держави, а тому, саме Міністерство розвитку громад та територій України наділене повноваженнями звертатись до суду за виявленим у цьому спорі фактом порушення майнових прав держави, однак, останнім зроблено не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.
Згідно п. «д» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Річка Дніпро є водним об`єктом загальнодержавного значення, як і розташоване на ній Канівське водосховище.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VІ передбачено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених ч.ч. 3, 4, 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Враховуючи вказані норми чинного законодавства, а також, правовий статус гідротехнічної споруди, як приналежності водного об`єкта або земельної ділянки водного фонду, зацікавленою особою у спорі щодо гідротехнічної споруди, зведеної на землях водного фонду державної власності, може виступати також особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований такий водний об`єкт з гідротехнічною спорудою, тобто - Київська обласна державна адміністрація (Київська обласна військова адміністрація). 
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 28.11.2018 у справі №914/2612/17).
Звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про належне управління та збереження об`єктів державної власності. 
Прокурор у даній справі звертається до суду в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації), які за наявності факту порушення інтересів держави за захистом до суду самостійно не звернулися, при цьому, у листах від 04.12.2025 №53948-25, від 28.11.2025 №7456/01/09.02-N/2025 просили про вжиття відповідних заходів саме прокурором. 
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Київською обласною прокуратурою листами від 03.12.2025 №№ 15/4-7240вих-25 та 15/4-7239вих-25 повідомлено Міністерство розвитку громад та територій України та Київську обласну державною адміністрацію (Київську обласну військову адміністрацію) про підготовку та пред`явлення прокурором до суду вказаного позову в інтересах держави в їх особі.
Отже, прокурором вірно визначено органи, уповноважені здійснювати функції держави та захист її інтересів у спірних правовідносинах, документально підтверджено їх бездіяльність, а також, дотримано порядок попереднього повідомлення таких органів, встановлений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», належним чином обґрунтовано звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі позивачів та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача. 
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 – 240 ГПК України, суд –
УХВАЛИВ:
1. Позов Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачів Державне підприємство “Адміністрація річкових портів” про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, припинення володіння гідротехнічною спорудою задовольнити повністю. 
2. Усунути перешкоди у здійсненні державою в особі Міністерства розвитку громад та територій України (01135, м. Київ, проспект Берестейський, 14, код ЄДРПОУ 37472062) та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, 1, код ЄДРПОУ 00022533) права користування та розпоряджання державним майном, шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2012 серії САС №243115, видане Ржищівською міською радою Київської області, в частині посвідчення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт» (09230, Київська область, Обухівський р-н, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, код ЄДРПОУ 37265821) на гідротехнічну споруду з назвою «причальна стінка» в складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 з назвою «нежитлова будівля», що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, та скасування державної реєстрації права власності на цю причальну стінку в складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 (у тому числі у всіх невід`ємних архівних складових частинах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).
3. Припинити володіння Товариством з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт» (09230, Київська область, Обухівський р-н, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, код ЄДРПОУ 37265821) гідротехнічною спорудою з назвою «причальна стінка», зареєстрованою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 23813239 з назвою «нежитлова будівля», що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ржищівський порт» (09230, Київська область, Обухівський р-н, м. Ржищів, вул. Адмірала Петренка, 43, код ЄДРПОУ 37265821) на користь Київської обласної прокуратури (01014, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, код ЄДРПОУ 0290999625; реквізити: отримувач – Київська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ – 02909996; банк отримувача – Держказначейська служба України м. Київ; МФО – 820172; рахунок отримувача – UA028201720343190001000015641) 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп. витрат зі сплати судового збору. 
5 Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України. 
Дата виготовлення повного рішення 26.05.2026 року.  

Суддя Д.Г. Заєць