Справа № 204/3386/26
Провадження № 2/204/3127/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У С Т А Н О В И В:
29 березня 2026 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути з нього заборгованість у розмірі 47015 гривень 26 копійок, яка складається з: тіла кредиту – 11199 гривень 97 копійок, нарахованих процентів первісним кредитором – 24576 гривень 09 копійок, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 68 календарних днів – 7235 гривень 20 копійок, штрафних санкцій – 4004 гривні, разом із судовими витратами на судовий збір у розмірі 2662 гривні 40 копійок та витратами на правову допомогу у розмірі 10000 гривень (а. с. 1-13). 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 11 січня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5240210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 11200 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , строк кредиту 360 днів з 11 січня 2025 року по 06 січня 2026 року, із періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором «97729», що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему Pay Tech, на підставі укладеного Договору №03012024-1 про організацію переказу коштів від 03 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК». Кредитним договором передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 0,95 % в день та застосовується в межах строку кредиту. У період з 11 січня 2025 року по 30 жовтня 2025 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 6596 гривень 39 копійок, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,03 гривень та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 6596 гривень 36 копійок, а отже часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом, є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору. 30 жовтня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 30/10/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором №5240210 від 11 січня 2025  року загальна сума заборгованості склала 39780 гривень 06 копійок, з якої заборгованість з тіла кредиту – 11199 гривень 97 копійок, заборгованості за процентами – 24576 гривень 09 копійок, штрафні санкції – 4004 гривні. Станом на дату укладання Договору факторингу від 30 жовтня 2025 року №30/10/2025, строк дії Договору № 5240210 від 11 січня 2025 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 31 жовтня 2025 року по 06 січня 2026 року (68 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 7235 гривень 20 копійок (11199,97 грн * 0,95% = 106,4 грн*68 календарних дні). Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 5240210 від 11 січня 2025  року загальною сумою 47015 гривень 26 копійок, яка складається з: тіла кредиту – 11199 гривень 97 копійок, нарахованих процентів первісним кредитором – 24576 гривень 09 копійок, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 68 календарних днів – 7235 гривень 20 копійок, штрафних санкцій – 4004 гривні, які позивач прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами на судовий збір у розмірі 2662 гривні 40 копійок та витратами на правову допомогу у розмірі 10000 гривень.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 109), копія якої надіслана учасникам справи супровідним листом від 03 квітня 2026 року (а. с. 110), яка отримана відповідачем на його електронну пошту 15 квітня 2026 року (а. с. 112). 
Станом на дату розгляду справи відповідачем відзив на позовну заяву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 11 січня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5240210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 11200 гривень, шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок відповідача НОМЕР_1 , на споживчі (особисті) потреби, строком на 360 днів, з періодичністю платежів кожні 20 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки – 0,95% в день, а останній зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісії та проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Комісія за надання кредиту – 1120 гривень (а. с. 32-44 та на звороті).
Отже, датою остатнього платежу по кредиту є 05 січня 2026 року, відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5240210 від 11 січня 2025 року (а. с. 45). 
В паспорті споживчого кредиту ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач узгодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші додаткову інформацію (а. с. 47-48 та на звороті).
ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання за договором № 5240210 від 11 січня 2025 року виконало в повному обсязі, шляхом переказу на рахунок відповідача (платіжну картку НОМЕР_1 , що зазначена у п. 2.1 кредитного договору) грошових кошти в сумі 11200 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» про перерахування коштів (а. с. 25).
Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач отримав у кредит обумовлені договором грошові кошти, скористався наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора (а. с. 16-20 та на звороті), за відповідачем утворилася заборгованість за період з 11 січня 2025 року по 30 жовтня 2025 року у сумі 39780 гривень 06 копійок, з якої заборгованість з тіла кредиту – 11199 гривень 97 копійок, заборгованості за процентами – 24576 гривень 09 копійок, штрафні санкції – 4004 гривні.
30 жовтня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як фактором було укладено Договір факторингу № 30/10/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (а. с. 88-97).
Відповідно до п. 1.2. даного Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, та надходження Ціни Продажу у повному обсязі, відповідно до п. 3.3 цього Договору, на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників та повна сума Ціни Продажу, що надійшла на рахунок Клієнта – підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості. 
Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підписаний 30 жовтня 2025 року (а. с. 97 на звороті,98). 
Відповідно до платіжної інструкції №6433 від 31 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перерахувало на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошові кошти відповідно до умов договору факторингу №30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року (а. с. 105). 
Згідно із Реєстром боржників до даного Договору факторингу №30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року (а. с. 23-24 та на звороті), до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги за Договором №5240210 від 11 січня 2025 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 39780 гривень 06 копійок, з якої заборгованість з тіла кредиту – 11199 гривень 97 копійок, заборгованості за процентами – 24576 гривень 09 копійок, штрафні санкції – 4004 гривні.
Оскільки за Договором №5240210 про надання споживчого кредиту від 11 січня 2025 року право вимоги заборгованості перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 30 жовтня 2025 року, а на цей час строк кредитного договору не сплив, позивачем нараховано проценти за 68 календарних днів з 30 жовтня 2025 року по 06 січня 2026 року, а саме: 11199 гривень 97 копійок * 0,95% = 106,4 грн*68 календарних дні * = 7235 гривень 20 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а. с. 21 та на звороті). 
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. 
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Приписами ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
Як убачається із позовної заяви, позивач прохає стягнути заборгованість з відповідача, право вимоги за яким було відступлено йому первісним кредитором у сумі 47015 гривень 26 копійок, яка складається з: тіла кредиту – 11199 гривень 97 копійок, нарахованих процентів первісним кредитором – 24576 гривень 09 копійок, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 68 календарних днів – 7235 гривень 20 копійок, штрафних санкцій – 4004 гривні.
Так, пунктом 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, нараховані первісним кредитором у період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, а саме у період з 09 березня 2025 року по 24 квітня 2025 року, штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з відповідача за кредитним договором є неправомірним та підлягають списанню кредитодавцем.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
На підтвердження переходу права первісного кредитора за договором № 5240210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11 січня 2025 року, позивачем надано суду договір факторингу № 30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року з додатками, акт прийому-передачі реєстру боржників від 30 жовтня 2025 року та платіжну інструкцію №6433 від 31 жовтня 2025 року про перерахування коштів за договором факторингу № 30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року.
Як убачається із Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5240210 від 11 січня 2025 року, останньою датою повернення кредиту є 05 січня 2026 року, при цьому позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом по 06 січня 2026 року включно, що є не в межах кредитного договору, у зв`язку із чим суд вважає за можливе стягнути відсотки за користування кредитом в межах строку договору, а саме з 11 січня 2025 року по 05 січня 2026 року включно, виходячи із розрахунку 11199 гривень 97 копійок * 0,95% = 106,4 грн*67 календарних дні * = 7128 гривень 78 копійок.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
З огляду на викладене, враховуючи те, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умови якого відповідачем не виконано, через що, за останнім утворилася заборгованість та, право вимоги за якими перейшло позивачу, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 5240210 від 11 січня 2025 року в сумі 42904 гривні 84 копійки, яка складається з: тіла кредиту – 11199 гривень 97 копійок, нарахованих процентів первісним кредитором – 24576 гривень 09 копійок та нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 67 календарних днів – 7128 гривень 78 копійок.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.
Як убачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а. с. 102-103) надавав адвокат Столітній Михайло Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10 від 18 вересня 2020 року (а. с. 60)) та на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АІ № 2156418 від 23 березня 2026 (а. с. 31). 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано заявку № 17134 від 23 лютого 2026 року на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, в якій вказано перелік послуг, час та вартість за наданий перелік послуг по справі ОСОБА_1 (а с. 27), також надано АКТ № 17134 прийому-передачі виконаних робіт від 23 березня 2026 року згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а. с. 22 та на звороті), відповідно до якого, адвокатом надано вид, час та вартість виконаних робіт по справі ОСОБА_1 на загальну суму 10000 гривень, а саме: 
-зустріч Адвоката та Клієнта, надання Адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства, за 0,5 годин – 440 гривень; 
-дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи, за 1 годину – 840 гривень; 
-аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства, за 0,5 годин – 440 гривень; 
-підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом, за 1 годину – 840 гривень; 
-письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів, за 1 годину – 840 гривень; 
-проведення Адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів, за 1 годину - 840 гривень; 
-складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5240210 від 11.01.2025 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 до суду: Чечелівський районний суд міста Дніпра, за 2 години – 1640 гривень; 
-складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) за 1 годину -840 гривень; 
-складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо, за 2 години – 1640 гривень; 
-представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою КЛІЄНТА про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5240210 від 02.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 , в тому числі участь у судових засіданнях, за 2 години – 1640 гривень. 
Рахунок на оплату №17134-23/03-2026 від 23 березня 2026 року адвоката Столітнього М.М. клієнту ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на суму 10000 гривень (а. с. 15). 
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.
Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
З огляду на викладене, враховуючи складність справи, зважаючи на обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2429 гривень 63 копійки, виходячи із розрахунку 2662,40*(42904,84/47015,26).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 279, 354-355 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2; ЄДРПОУ 44559822) до  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 5240210 від 11 січня 2025 року в сумі 42904 (сорок дві тисячі дев`ятсот чотири) гривні 84 (вісімдесят чотири) копійки, яка складається з: тіла кредиту – 11199 (одинадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок, нарахованих процентів первісним кредитором – 24576 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 09 (дев`ять) копійок та нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 67 календарних днів – 7128 (сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати по сплаті судового збору в сумі у сумі 2429 (дві тисячі чотириста двадцять дев`ять) гривень 63 (шістдесят три) копійки.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на правову допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку. 

Суддя А.І. Приваліхіна