Справа № 459/1543/25   Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І. 
Провадження № 22-ц/811/2812/25   Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.В.
секретар: Попенко І.І.
за участю: представника ТОВ «Факторинг Партнерс» - Муравської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 09 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
12.05.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики №4295391 від 10.06.2021, №1768544 від 11.02.2021, №555151457386 від 08.07.2021 у загальному розмірі 96 060,84 грн, а також судових витрат, зокрема 25 000 грн витрат на правничу допомогу та 2 422,40 грн судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачем та первісними кредиторами були укладені кредитні договори: №4295391 від 10.06.2021 з ТОВ «Авентус Україна», №1768544 від 11.02.2021 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та №555151457386 від 08.07.2021 з ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія». Первісні кредитори свої зобов`язання за вказаними договорами виконали належним чином та надали відповідачу кредитні кошти у визначених договорами розмірах. У подальшому права вимоги за зазначеними кредитними договорами неодноразово відступались на підставі договорів факторингу та договорів відступлення права вимоги, внаслідок чого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Зокрема, за договором №4295391 від 10.06.2021 розмір заборгованості становить 49 464,65 грн, за договором №1768544 від 11.02.2021 — 32 507,19 грн, а за договором №555151457386 від 08.07.2021 — 14 089,00 грн. До складу заборгованості позивач включає суму основного боргу, нараховані проценти за користування кредитом, інфляційні втрати та 3 % річних.
Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 09 липня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за:
- Договором №4295391 від 10.06.2021 у сумі 49464,65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 15000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 34200,00 грн; інфляційні збитки - 240,00 грн; нараховані 3% річних - 24,65 грн;
- Договором №1768544 від 11.02.2021 у сумі 32507,19 грн, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 9500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 22686,00 грн; інфляційні збитки - 277,47 грн; нараховані 3% річних - 43,72 грн;
- Договором №555151457386 від 08.07.2021 у сумі 14089,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 5500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 8589,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2422, 40 грн судового збору та 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та безпідставно задовольнив позов про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Апелянт вказує, що позивач неправомірно нарахував проценти після спливу строків кредитування. На думку відповідача, після закінчення строку дії кредитних договорів кредитодавець мав право вимагати лише повернення тіла кредиту та застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, але не нараховувати договірні проценти. Апелянт також зазначає, що розмір нарахованих процентів є несправедливим та непропорційним, оскільки значно перевищує погоджений сторонами розмір плати за користування кредитом, чим порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо недопустимості несправедливих умов договору. Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних є безпідставними, оскільки під час дії воєнного стану позичальники звільняються від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. Також відповідач заперечує щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх явно завищеними та неспівмірними зі складністю справи. 
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ТОВ «Факторинг Партнерс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а рішення суду — без змін.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Факторинг Партнерс» - Муравська О.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Інші учасники у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не повністю відповідає.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Щодо кредитного договору №4295391 від 10.06.2021.
Судом установлено, що 10.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» був укладений в електронному вигляді договір №4295391 про надання споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 15 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.
Відповідно до картки обліку договору, заборгованість відповідача за договором становить 49 200 грн, з яких: 15 000 грн — заборгованість за тілом кредиту та 34 200 грн — нараховані проценти за користування кредитом.
04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників, у тому числі й до відповідача.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, за умовами якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Коллект Центр».
18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, у тому числі й до відповідача.
Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачем із ТОВ «Авентус Україна» договору позики від 10.06.2021 №4295391, отримання відповідачем коштів позики у розмірі 15000 грн, порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом позики, яку не сплачено ОСОБА_1 в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом позики, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000 грн.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині нарахованих та стягнутих процентів за користування позикою №4295391, з огляду на наступне.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з п.п.1.3, 1.4, п.1 Кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн, строк кредиту 30 днів і він може бути продовжений у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. 
Відповідно до п.п.1.5.1 п.1 договору, стандартна процентна ставка становить 1.90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.
Відповідно до п.п.2.1 п.2 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Згідно з п.п.3.1 п.3 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.
Пунктом 4.3 Договору сторони домовились про порядок автопролонгації строку кредиту.
Так, у пп. 4.3.1 п.4.3. сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку) кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, щор слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2 -4.2.4. Договору. 
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів станом на 09.07.2021 не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до умов п.4.3 кредитного договору, кредитний договір був пролонгований, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів (тобто до 07.10.2021).
Оскільки, договором кредиту №4295391 від 10.06.2021 визначений строк його дії, який становить 120 днів, саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, тому заборгованість, яку слід стягнути з відповідача за відсотками за договором становить 25365 грн (за період з 10.06.2021 по 07.10.2021). 
Таким чином, за договором №4295391 від 10.06.2021 з відповідача підлягає стягненню 40 365 грн, з яких: 15 000 грн — заборгованість за тілом кредиту та 25 365 грн — заборгованість за процентами. 
Суд першої інстанції належним чином не врахував встановлене договором обмеження строку нарахування процентів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.
Враховуючи наведене, а також те, що відповідач порушив умови договору кредитування щодо своєчасного повернення кредитних коштів, яке мало місце до запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 240,00 грн та 3% річних у розмірі 24,65 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо кредитного договору №1768544 від 11.02.2021.
11.02.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір №1768544. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом.
Відповідно до п.2 договору, сума позики 9 500,00 грн. Строк позики 30 днів. Знижена процентна ставка - 0,69%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день становить 2,70%. 
Відповідно до п.3 договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
30.12.2021 було укладено договір №30-12/2021, відповідно до якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1768544.
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1768544.
18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1768544.
Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачем із ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договору позики №1768544 від 11.02.2021, отримання відповідачем коштів позики у розмірі 9500 грн, порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом позики, яку не сплачено ОСОБА_1 в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом позики, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9500 грн.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині нарахованих та стягнутих процентів за користування позикою №1768544, з огляду на наступне.
Підписанням договору позики №1768544 від 11.02.2021 відповідач пітверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/інформацією позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. п. 4.1 договору). Також відповідач погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об?єм, зобов?язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п. п.4.2 договору позики).
Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті кредитодавця та були долучені до матеріалів справи.
Відповідно до п.6.5 Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
Оскільки, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів станом на 03.03.2021 не виконав, у зв`язку з чим кредитний договір був пролонгований, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів (тобто до 11.06.2021).
Таким чином, за договором №1768544 від 11.02.2021 з відповідача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 17 366 грн, з яких: 9 500 грн — заборгованість за тілом кредиту та 7 866 грн — заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом.
Суд першої інстанції належним чином не врахував встановлене договором обмеження строку нарахування процентів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі.
Враховуючи те, що відповідач порушив умови договору кредитування щодо своєчасного повернення кредитних коштів, яке мало місце до запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 277,47 грн та 3% річних у розмірі 43,72 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо кредитного договору № 555151457386 від 08.07.2021.
Судом установлено, що 08.07.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем було укладено договір № 555151457386 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності.
Відповідно до пункту 1.1.1 договору, сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Позичальником умов договору та становить: 1.1.1.1 Знижена процентна ставка, фіксована 1.53% за день (560.00% річних) від суми Позики у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; 1.1.1.2 Стандартна процента ставка, фіксована 2.60% за день (950.00% річних) від суми Позики застосовується: у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в пп 1.1.1.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 2.1. договору, позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначеній у реєстраційної анкеті клієнта - позичальника у системі «Loany» на сайті системи www.loany.com.ua.
18.12.2023 було укладено договір №18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №555151457386.
Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачем із ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» договору позики від 08.07.2021 №555151457386, отримання відповідачем коштів позики у розмірі 5500 грн, порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом позики, яку не сплачено боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 грн та нарахованих процентів у розмірі 8 589 грн відповідно до умов договору.
З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ТОВ «Факторинг Партнерс» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №4295391 від 10.06.2021 у сумі 40 629,65 грн (з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) – 15000 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 25 365 грн; інфляційні збитки - 240,00 грн; нараховані 3% річних - 24,65 грн); заборгованості за договором №1768544 від 11.02.2021 у сумі 17687,19 грн, (з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 7866 грн; інфляційні збитки - 277,47 грн; нараховані 3% річних - 43,72 грн); заборгованості за договором №555151457386 від 08.07.2021 у сумі 14089 грн, (з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 5500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 8589,00 грн).
Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» затверджений Рішенням загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023, заявку на надання юридичної допомоги №1114 від 01.03.2025, витяг з акту №7 від 31.03.2025 про надання юридичної допомоги.
Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.
З урахуванням складності справи, яка віднесена до категорії малозначних справ, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 гривень є завищеними, належним чином не обґрунтованими, у зв`язку з чим визначив їх розмір, що підлягає стягненню у сумі 4 000 грн.
З урахуванням принципу пропорційності, закріпленого у п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, часткове задоволення позовних вимог, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 3014,80 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
Щодо судового збору.
За приписами ч.1. ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, проте враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 75,37 % судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача становить 1825,76 грн. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 09 липня 2025 року скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за:
- Договором №4295391 від 10.06.2021 у сумі 40 629,65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 15000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 25 365 грн; інфляційні збитки - 240,00 грн; нараховані 3% річних - 24,65 грн;
- Договором №1768544 від 11.02.2021 у сумі 17687,19 грн, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 9500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 7866 грн; інфляційні збитки - 277,47 грн; нараховані 3% річних - 43,72 грн;
- Договором №555151457386 від 08.07.2021 у сумі 14089 грн, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 5500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 8589,00 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 1825,76 грн судового збору та 3014,80 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:28.05.2026.

Головуючий  

Судді