ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року
м. Київ
справа № 712/1507/25
провадження № 61-15931св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротун В. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси в складі судді Токової С. Є. від 13 серпня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М. від 24 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» (далі - ТОВ «НВК «Фотоприлад») про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 серпня 1999 року позивач був прийнятий на роботу до ТОВ «НВК «Фотоприлад» у відділ служби головного енергетика по спеціальності електромонтер по обслуговуванню підстанційного обладнання 6 розряду, працював електромонтером підстанційного обладнання (трансформаторні підстанції 10/0,4 КВ розподільча установка 10 КВ РП-27) у відділі СГЕ проммайданчика № 3).
Зазначає, що 03 січня 2025 року наказом № 11/К від 28 січня 2025 року його було звільнено з роботи згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.
Вважає, що звільнення є незаконним та безпідставним, оскільки листом від 17 січня 2025 року № 01-11/69 він повідомив адміністрацію про причину відсутності на роботі, вважаючи своє переведення на інше місце роботи незаконним, через істотну зміну умов праці, зміни трудових функцій та режиму роботи.
Указує, що робота, яка виконувалась ним до переведення, істотно відрізняється від роботи на дільниці № 1 проммайданчика, тому його відсутність на роботі не може вважатися прогулом.
Просить поновити його на посаді електромонтера по обслуговуванню підстанційного обладнання СГЕ проммайданчика № 3 в якості оперативного (чергового) персоналу.
Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5 000,00 грн моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо порушення вимог статті 32 КЗпП України, внаслідок чого мав місце факт його переведення на інше робоче місце без його згоди, у зв`язку із чим, невихід позивача на роботу в даному випадку відповідачем вірно визначено прогулом без поважних причин, а отже звільнення ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося на законних підставах, у звязку із чим відсутні підстави для поновлення його на роботі.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2025 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що завдання та обов`язки позивача по справі визначені робочою інструкцією електромонтера з ремонту і обслуговування електроустаткування 6 розряду Служби Головного енергетика, затвердженої 28 вересня 2022 року директором Товариства та з якою позивач ознайомився 30 вересня 2022 року та мав виконувати визначені нею обов`язки в межах своєї спеціальності.
Тому, ураховуючи, що ОСОБА_1 відсутні поважні причини відсутності на робочому місці, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про законність його звільнення із ТОВ «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» від 27 грудня 2024 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
17 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 461/605/18, від 05 березня 2025 року у справі № 361/4027/22, від 08 травня 2024 року у справі № 401/1203/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
22 квітня 2026 року представник ТОВ «НВК «Фотоприлад» - Єфімов О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає про те, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків оскаржуваних судових рішень, оскільки матеріали справи підтверджують правомірність звільнення ОСОБА_1 з роботи згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу 3 712/1507/25 з Соснівського районного суду м. Черкаси.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до «НВК «Фотоприлад» у службу головного енергетика (СГЕ) електромонтером по обслуговуванню електрообладнання по шостому розряду (наказ від 26 серпня 1999 року).
01 квітня 2011 року змінена назва професії електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду (наказ № 556 к від 27 квітня 2011 року).
Згідно з наказом по підприємству № 511 від 26 грудня 2024 «Про оновлення списку осіб з правом ведення оперативних переговорів та виконання оперативних перемикань» Головному енергетику Фомічову С. В. наказано вивести зі списку осіб з правом ведення оперативних переговорів та виконання оперативних перемикань працівників служби головного енергетика ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до розпорядження ТОВ «НВК «Фотоприлад» від 27 грудня 2024 року «Про організацію роботи персоналу промислових майданчиків № 1 та № 3, призначення по дільницям» електромонтера ОСОБА_1 виведено із графіка чергувань по РП -27 та зобов`язано приступити до роботи на дільницю промислового майданчика № 1 за встановленим графіком роботи Пн. - Пт., 08:00 - 17:00, перерва 12:00 - 13:00 з 02 січня 2025 року. Закріплено дільницю промисловий майданчик № 1 робочим місцем, зокрема електромонтера ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у період з 06 січня 2025 року по 10 січня 2025 року, про що складені акти про відсутність на роботі.
Згідно пояснень наданих на лист від 14 січня 2025 року № 01-12/45 щодо відсутності на роботі з 06 січня 2025 року ОСОБА_1 директору ТОВ «НВК «Фотоприлад», відсутність його на роботі пов`язана з незаконним, на його думку, без його згоди переведенням на інше місце роботи з промислового майданчика № 3 на промисловий майданчик № 1 де, за його твердженням, робота вимагає іншої спеціальності.
ТОВ «НВК «Фотоприлад» 28 січня 2025 року винесено наказ № 11-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 03 січня 2025 за прогул без поважних причин - пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Наказом № 75 від 13 березня 2025 року змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 03 січня 2025 року на 28 січня 2025 року.
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Частиною третьою статті 149 КЗпП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
За приписами пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі в трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі надається виходячи з конкретних обставин.
Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
ТОВ «НВК «Фотоприлад» було зафіксовано факт нез`явлення ОСОБА_1 на роботі, про що свідчать акти про відсутність його на робочому місці у період з 06 січня 2025 року по 10 січня 2025 року.
Основним доводом позивача на підтвердження того, що він перебував у вимушеному прогулі, було те, що роботодавець незаконно перевів його на інше місце роботи з проммайданчика № 3 на проммайданчик №1 з проявом дискримінації у сфері праці, про що 17.01.2025 ним надано роботодавцю письмові пояснення.
Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Частиною третьою статті 32 КЗпП України визначено, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статті 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
Разом з тим, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
З наданих сторонами доказів не вбачається, що на позивача покладено певні обов`язки поза межами спеціальності та кваліфікації при переміщенні його з дільниці промислового майданчика № 3 на дільницю промислового майданчика № 1, змін в оплаті праці, графіку роботи тощо.
Зокрема із наказу № 511 від 26 грудня 2024 року «Про оновлення списку осіб з правом ведення оперативних переговорів та виконання оперативних перемикань» та розпорядження № 16 від 27 грудня 2024 року «Про організацію роботи персоналу промислових майданчиків № 1 та № 3, призначення по дільницям» вбачається, що для позивача відбулася зміна промислового майданчика, тобто зміна робочого місця на тому ж підприємстві.
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, що завдання та обов`язки позивача по справі визначені Робочою інструкцією електромонтера з ремонту і обслуговування електроустаткування 6 розряду Служби Головного енергетика, затвердженої 28 вересня 2022 року директором Товариства та з якою позивач ознайомився 30 вересня 2022 року та мав виконувати визначені нею обов`язки в межах своєї спеціальності.
Тому, враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні поважні причини відсутності на робочому місці, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про законність його звільнення із ТОВ «НВК «Фотоприлад» від 27 грудня 2024 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.
Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведених заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат понесених заявником відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Є. Червинська

І. А. Воробйова

В. М. Коротун