ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 873/52/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.
за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» - Бонтлаба В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства «Стоянова І.С.»

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нор-Ест Агро" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених за результатом розгляду заяви Фермерського господарства «Стоянова І.С.» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

у справі № 873/52/22
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро»
про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.06.2022 
у третейській справі № 11/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро»
до Фермерського господарства «Стоянова І.С.»
про стягнення донарахованого розміру грошових коштів у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань, -

ВСТАНОВИВ:
08.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» (далі - Товариство, позивач) звернулося до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (далі - Третейський суд) з позовом про стягнення з Фермерського господарства «Стоянова І.С.» (далі - Господарство, відповідач) донарахованого розміру грошових коштів (пені, відсотків річних та інфляційних втрат) у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання за договорами купівлі-продажу від 12.03.2020 №37/20/60 та від 26.03.2020 № 63/20/60.
Рішенням Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі № 11/22 позов задоволено частково; стягнуто з Господарства на користь Товариства донарахований розмір грошових коштів у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань за договорами купівлі-продажу № 37/20/60 від 12.03.2020 та № 63/20/66 від 26.03.2020 у сумі 409681,26 грн, а також третейський збір у сумі 4 496,81 грн.
Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду із заявою, у якій просило видати наказ на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22 та стягнути з Господарства судовий збір за видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, сплачений Товариством у розмірі 1 240,50 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №873/70/22, заяву Товариства задоволено та постановлено видати наказ на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 у cправі №873/70/22, залишеною без змін постановою Верховного Суду 22.11.2022, відмовлено у задоволенні заяви Господарства про скасування рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі №11/22 та залишено вказане рішення третейського суду без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 заяву Товариства про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22 задоволено. Видано наказ на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22. Стягнуто з Господарства на користь Товариства донарахований розмір грошових коштів у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу №37/20/60 від 12.03.2020, договором купівлі-продажу №63/20/66 від 26.03.2020 у сумі 409 681,26 грн, третейський збір у сумі 4 496,81 грн, судовий збір за розгляд заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду у сумі 1 240,50 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 заяву представника Товариства адвоката Василя Бонтлаба про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Господарства на користь Товариства 10 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в межах справи № 873/52/22 за заявою Товариства про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі № 11/22. В решті вимог заяви відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 22.02.2023 апеляційну скаргу Господарства залишено без задоволення; ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 у справі № 873/52/22 залишено без змін.
Додатковою постановою Верховного Суду від 08.03.2023 заяву Товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №873/52/22 задоволено частково. Стягнуто з Господарства на користь Товариства 5 300,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. У задоволенні заяви Товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в іншій частині відмовлено. Видачу наказу доручено Північному апеляційному господарському суду.
16.03.2023 на виконання вказаних вище ухвал Північного апеляційного господарського суду та додаткової постанови Верховного Суду видано відповідні накази.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2023 скаргу Товариства на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. у виконавчому провадженні №71394339 (зведене виконавче провадження №71395168) щодо примусового виконання наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 по справі №873/52/22, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71394339 (зведене виконавче провадження №71395168) щодо примусового виконання наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №873/52/22 з урахуванням норм та положень Закону України «Про виконавче провадження».
Додатковою ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 заяву представника Товариства адвоката Василя Бонтлаба про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. на користь Товариства 3 125,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2024 скаргу Товариства на бездіяльність державного виконавця ВПВР управління ЗПВР в Одеській області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. у виконавчих провадженнях №75085046, №75085109, №75085080, №75085190 та №75085152 щодо примусового виконання наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №873/52/22 задоволено частково.
Додатковою ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2024 заяву представника Товариства адвоката Василя Бонтлаба вих. №08-1/11 від 08.11.2024 задоволено частково. Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Товариства 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
15.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Господарства (заявник) надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Товариство надало заперечення щодо заяви Господарства про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, просило у задоволенні цієї заяви відмовити.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі № 873/52/22 відмовлено у задоволенні заяви Господарства про визнання такими, що не підлягають виконанню, наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, виданих у справі № 873/52/22 на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі № 11/22.
Короткий зміст поданої заяви
24.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від Товариства (заявник) про стягнення із Господарства на свою користь судових витрат на правничу допомогу, понесених в межах справи №873/52/22 за заявою Господарства про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 873/52/22 (далі - Заява), у розмірі 27 300,00 грн.
На обґрунтування поданої заяви Товариство зазначило, що: у запереченні на Заяву Господарства в порядку, передбаченому статтями 42, 46, 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), повідомило про те, що у майбутньому із врахуванням умов та на підставі договору про надання правової допомоги з Адвокатським бюро «Василя Бонтлаба» (далі - Бюро) понесе витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом судової справи №873/52/22 за Заявою Господарства, розмір та обсяг котрих на дату звернення визначити неможливо, адже невідомо коли спір за даною Заявою остаточно буде вирішено та який розмір витрат додатково змушене буде понести Товариство; в порядку статті 124 ГПК України просило врахувати, що орієнтовний розмір понесених судових витрат не буде перевищувати розумного, обґрунтованого та середнього ринкового розміру вартості правової допомоги в регіонах України, в яких знаходяться сторони даного спору, а також і рекомендованих ставок аналогічного роду здійснення правової допомоги, які пропонуються Радами Адвокатів відповідного регіону; Товариство попередньо повідомило суд про те, що сторони керуються тим, що вартість однієї години надання правової допомоги Бюро складає від 1 500,00 грн до 1 700,00 грн (в залежності від різного роду умов та чинників), участь у судовому засіданні складає від 2 000,00 грн до 2 500,00 грн (в залежності від різного роду умов та чинників, в т. ч., але не виключно тривалості судового засідання та час очікування його початку), а також додаткова оплата за прийняття позитивного для Товариства судового рішення (відмову у задоволенні Заяви Господарства), яка не перевищуватиме від одного до чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Заявник зазначив, що відповідно до договору № 09/09/2025 про надання правничої допомоги від 09.09.2025 та акта №45 від 23.04.2026 здачі-приймання правничої допомоги Бюро надало наступну правничу допомогу:
- аналіз Заяви (із додатками) - 3 години;
- аналіз судової практики Верховного Суду щодо вказаної категорії спорів: визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - 1 година;
- підготовка проекту заперечень щодо Заяви Господарства - 3 години;
- участь адвоката Бонтлаба В. В. в режимі відеоконференції у засіданні Північного апеляційного господарського суду по справі №873/52/22 щодо розгляду Заяви Господарства - 2 500,00 гривень;
- додаткова оплата («гонорар успіху адвоката») у зв`язку із прийняттям позитивного для клієнта рішення - відмови у задоволенні Заяви Господарства - 11 500,00 грн.
Товариство також зауважило, що сплата зазначених витрат на професійну правничу допомогу підтверджується платіжним документом, примірник якого знаходиться в додатках до цієї заяви, а в акті №45 від 23.04.2026 здачі-приймання правничої допомоги згідно з договором №09/09/2025 про надання правничої допомоги від 09.09.2025 сторони погодили, що вартість однієї години правничої допомоги Бюро складає 1 900,00 грн, участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 2 5000,00 грн, а додаткова оплата («гонорар успіху адвоката») у випадку прийняття позитивного для клієнта рішення - відмови у задоволенні Заяви Господарства - 11 500,00 грн.
Короткий зміст заперечень на подану заяву
Від Господарства заяви, заперечення, клопотання, пояснення щодо поданої Товариством заяви не надійшли.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі № 873/52/22 стягнуто з Господарства на користь Товариства 7 600,00 грн судових витрат на правничу допомогу; у задоволенні решти вимог Товариства відмовлено.
Додаткова ухвала суду мотивована документальним підтвердженням Товариством понесених судових витрат на правничу допомогу, однак необхідністю їх часткового відшкодування, оскільки заявлені у сумі 27 300,00 грн означені витрати не відповідають вимогам щодо реальності, розумності їх розміру, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (критерії, визначені статтею 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України).
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Господарство подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі № 873/52/22 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви Товариства про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Апеляційну скаргу Господарство мотивувало тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що полягають у залишенні поза увагою Північним апеляційним господарським судом таких фактичних обставин справи:
- заперечення щодо заяви Господарства, подані 17.04.2026, були підписані представником - Сисоєнком В. М., який є директором Товариства та відповідно адвокат Бонтлаб В. В. не має жодного відношення та можливості стягнення витрат на правничу допомогу;
- 17.04.2026 адвокатом Бонтлабом В. В. було подано до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, до якого було додано сформовану через електронний суд довіреність від Товариства, якою уповноважено Бонтлаба В. В. на участь у судових засіданнях, при цьому не зазначено про статут адвоката останнього. Тобто, фактично Товариство уповноважило фізичну особу на участь у судових засіданнях, у зв`язку з чим Бонтлаб В. В. приймав участь у судовому засіданні як представник за довіреністю Товариства, що повністю виключає можливість стягнення витрат на правничу допомогу.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Товариством відзиву на апеляційну скаргу не надано, що не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали.
Апеляційне провадження
18.05.2026 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла апеляційна скарга Господарства.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.05.2026 для розгляду апеляційної скарги у цій справі визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Пєсков В. Г., Жуков С. В.
Ухвалою від 20.05.2026 Верховний Суд серед іншого відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Господарства на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі № 873/52/22, призначив скаргу до розгляду в судовому засіданні на 03.06.2026 о 11:45.
Ухвалою від 01.06.2026 Верховний Суд задовольнив заяву Товариства про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Судове засідання 03.06.2026 відбулось у режимі відеоконференції за участю представника Товариства, який надав пояснення щодо суті вимог та доводів апеляційної скарги. Інший учасник справи (Господарство) явку представників у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду апеляційної скарги не визнавалася обов`язковою судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Господарства по суті у судовому засіданні за відсутності повноважного представника скаржника. 
Позиція Верховного Суду
За змістом частини другої статті 25 ГПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних господарських судів, ухвалені ними як судами першої інстанції. Аналогічна норма міститься в частині другій статті 253 цього Кодексу. 
Отже, Верховний Суд як суд апеляційної інстанції переглядає в апеляційному порядку судові рішення у тих справах, які апеляційні господарські суди розглядають як суди першої інстанції.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Предметом судового розгляду є заява про стягнення витрат на правничу допомогу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Водночас загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою, другою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас, чинним процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
Так, відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Водночас, у частині п`ятій зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що у подальшому були відображені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постановах від 19.02.2022 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Схожих критеріїв дотримується Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Лавентс проти Латвії», «Ніколова проти Болгарії», «Єчюс проти Литви»). 
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справах «Баришевський проти України», «Двойних проти України», «East/West Alliance Limited» проти України»).
Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесених витрат в розмірі 27 300,00 грн, Товариством до своєї заяви долучено копії таких документів: договору №09/09/2025 про надання правничої допомоги від 09.09.2025 (далі - Договір); акта №45 від 23.04.2026 здачі-приймання правничої допомоги (далі - Акт); платіжного документа.
Водночас дослідивши докази, якими підтверджуються заявлена до стягнення загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір заявлених до стягнення витрат не є співмірним зі складністю цієї справи та складністю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Так, Північним апеляційним господарським судом з`ясовано, що заяву про видачу наказу на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22 та стягнення з Господарства судового збору за видачу виконавчого документа готував адвокат Бонтлаб В. В., який, як свідчать матеріали справи, здійснює постійний юридичний супровід справи № 873/52/22 та обізнаний з усіма її обставинами, в т.ч. щодо підстав видачі наказів, про визнання яких такими, що не підлягають виконанню, подало заяву Господарство. Позиція Товариства, представництво якої здійснює адвокат Бонтлаб В. В., у цьому питанні була незмінною.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що окремо зазначені у акті послуги аналізу заяви Господарства про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, (3 години), та аналізу судової практики Касаційного господарського суду Верховного Суду щодо вказаної категорії спорів (визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (1 година)) фактично є невід`ємними складовими послуги з підготовки проекту заперечень щодо такої заяви (3 години).
З наведеного Північний апеляційний господарський суд обґрунтовано вважав, що на Господарство має бути покладено лише витрати Товариства за надання зазначеної послуги (підготовки проекту заперечень) тривалістю 3 години вартістю 1 700,00 грн/год, а всього 5 100,00 грн.
Також суд першої інстанції обґрунтовано керувався й необхідністю покладення на Господарство витрат Товариства на участь адвоката у судовому засіданні в режимі відеоконференції у заявленому останнім розмірі 2 500,00 грн.
Що стосується решти заявлених до відшкодування витрат Північний апеляційний господарський суд, урахувавши дискреційні повноваження, надані суду положеннями частини п`ятої статті 129 ГПК, дійшов висновку про відсутність підстав для їх стягнення , оскільки витрати на професійну правничу допомогу в цій частині не є співмірними з урахуванням складності справи, витраченого часу та обсягом наданих послуг, а тому заява Товариства у відповідній частині задоволенню не підлягає.
Верховний Суд враховує, що за змістом доводів апеляційної скарги Господарство не погоджується з висновками суду першої інстанції виключно в частині задоволення вимог заяви щодо стягнення з Господарства на користь Товариства 7 600,00 грн судових витрат на правничу допомогу.
Однак, колегія суддів відхиляє безпідставні доводи скаржника, оскільки такі не спростовують правомірності висновку Північного апеляційного господарського суду про те, що присуджений до стягнення розмір витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженим, обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що судом першої інстанції належним чином було здійснено дослідження доказів (документів), поданих Товариством на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, чим спростовуються протилежні доводи скаржника.
Отже, вирішуючи питання щодо відшкодування Товариству сум на правничу допомогу, Північний апеляційний господарський суд встановили обставини на підставі наданих заявником документів та їх перевіркою матеріалами справи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації з дотриманням вимог статті 86 ГПК України.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно врахував, що надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат в зазначеному заявником розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. 
Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.
З матеріалів справи та змісту оскарженої додаткової ухвали вбачається, що суд першої інстанції, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керуючись, зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов правомірного висновку про часткове задоволення заяви Товариства про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, оскаржена ухвала постановлена у відповідності до норм чинного законодавства та на підставі належно встановлених Північним апеляційним господарським судом як судом першої інстанції обставин і оцінених доказів, тому протилежні доводи скаржника підлягають відхиленню з підстав необґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Переглянувши в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги оскаржену ухвалу, Верховний Суд не встановив порушення чи невірного застосування норм статей 126, 129 ГПК України, на які посилався скаржник.
На підставі викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Господарства та необхідність залишення оскарженої ухвали у цій справі без змін.

Керуючись статтями 25, 240, 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Стоянова І.С.» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі № 873/52/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 
Судді С. В. Жуков
В. Г. Пєсков