ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/5846/26 пров. № А/857/22865/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
за участю секретаря Березюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року (ухвалене головуючим – суддею Борискін С.А. у м. Рівне) у справі № 460/5846/26 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг», ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» - ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг», керівником якого є ОСОБА_1 має податковий борг у сумі, що перевищує один мільйон гривень, який несплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.
Рішенням Рівненського окружного суду від 06.04.2026 позов задоволено повністю. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» - ОСОБА_1 до настання обставин, зазначених в пункті 87.14 статті 87 Податкового кодексу України.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» допущено несплату протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує один мільйон гривень, при цьому наявне рішення суду про стягнення суми такого податкового боргу. Відтак наявні правові підстави для застосування до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» обмежувального заходу у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України до погашення податкового боргу.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.04.2026, підтверджено, що ОСОБА_1 після реєстрації ТОВ «АГРОЛАН ТРЕЙДИНГ» особисто господарську діяльність як засновник та директор не здійснював, податкову звітність не подавав, податки не сплачував, а реквізити цього товариства використовували невстановлені особи для проведення фінансово - господарських операцій поза межами податкового контролю. З наведеного, встановлено, що податковий борг в сумі 91423324,02 грн виник в наслідок діяльності третіх осіб, а не з вини ОСОБА_1 , так як останній після реєстрації товариства не мав доступу до банківських рахунків, печатки та первинної документації ТОВ «АГРОЛАН ТРЕЙДИНГ», що було встановлено в ході досудового розслідування та підтверджено вироком суду.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу у справі в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідач в свою чергу подав до суду додаткові пояснення у справі в яких вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції — скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» з 05.09.2022 є зареєстрованою юридичною особою (ЄДРПОУ 44741536), керівником якої є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з картки особового рахунку платника податків за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» рахується податкова заборгованість в сумі 91423324,02 грн з пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафних санкцій за виконання вимог валютного законодавства. 
Зазначена заборгованість виникла в результаті визначених контролюючим органом податкових зобов`язань, але не сплачених у встановлений ПК України строк грошового зобов`язання та підтверджується інтегрованою карткою платника податків, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 у справі №460/14466/25.
15.07.2025 податковим органом сформовано податкову вимогу форми «Ю» №0005810-1301-1700 на загальну суму 91423324,02 грн. Як свідчать матеріали справи, вказана вимога надіслана платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернута станом на 30.07.2025 у зв`язку «за закінченням терміну зберігання». 
З огляду на те, що зазначена податкова вимога залишилася невиконаною, а податковий борг – непогашеним, податковий орган, виконуючи вимоги пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 по справі №460/14466/25, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу в розмірі 91423324,02 грн. 
За даними КП ДСС, рішення набрало законної сили і на його виконання видано виконавчий лист. 
У зв`язку з наявністю у відповідача податкового боргу у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та оскільки такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, позивач в порядку пункту 87.13 статті 87 Податкового кодексу України звернувся з цим позовом до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» - ОСОБА_1 .
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України).
Відповідно до ст. 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати належні суми податків у встановлені законом терміни.
Підпунктом 20.1.35-2 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу.
Відповідно до п. 87.13 ст. 87 Податкового кодексу України у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.
Вимоги абзацу першого цього пункту не застосовується у разі наявності зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі або постійному представництву нерезидента-боржника помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника.
Тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.
Згідно з п. 87.14 ст.87 ПК України закінчення дії тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника здійснюється у разі погашення суми податкового боргу, зазначеної у рішенні суду, у зв`язку з якою було застосовано таке обмеження, або у разі отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника, або у разі початку судових процедур у справах про банкрутство стосовно такого боржника.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України від 21.01.1994 №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно до статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України визначені у статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною першою якої установлено, що у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.
Системний аналіз положень п. 87.13 ст. 87 ПК України та ч. 1 ст. 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у контролюючого органу виникає право на звернення до адміністративного суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи боржника за межі України після спливу 240 календарних днів з дня вручення такому платнику податків податкової вимоги на суму податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень.
Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 31.03.2025 у справі №160/5655/22.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що за наслідком несплати у встановлений Податковим кодексом України строк грошового зобов`язання Товариству з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» сформовано податкову вимогу форми «Ю» №0005810-1301-1700 на загальну суму 91423324,02 грн. Вказана вимога не виконана. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 по справі №460/14466/25, яке набрало законної сили, стягнуто з рахунків у банках, обслуговуючих платника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» кошти на суму податкового боргу в розмірі 91423324,02 грн.
Разом з тим податковий борг платника податків залишився непогашеним. 
Таким чином, судом встановлено формальні підстави для звернення до суду з позовом про застосування тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи-боржника за межі України, а саме:
наявність у юридичної особи податкового боргу в сумі 91423324,02 грн, що перевищує 1 мільйон гривень;
несплата такого податкового боргу протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги;
неефективність інших заходів примусового стягнення податкового боргу;
відповідно до відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан Трейдинг» (ЄДРПОУ 44741536) керівником юридичної особи станом на дату розгляду справи судом першої інстанції був ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відомості про наявність зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі боржнику помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника - відсутні.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтю 87 ПК України доповнено наведеним вище пунктом 87.13 та 87.14 згідно із Законом України від 30.11.2021 №1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень, який набрав чинності з 01.01.2022 (далі - Закон №1914-IX).
Також, Законом №1914-IX ч. 1 ст. 283 КАС України доповнено пунктом 7, згідно з яким, провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України.
Окрім цього, цим Законом, Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 289-2 Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України, відповідно до частини 1 якої, у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.
Колегія суддів зазначає, що п.7 ч.1 ст. 283 КАС України встановлює правило, за яким провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента - боржника у праві виїзду за межі України.
Відтак, п. 7 ч. 1 ст. 283 КАС України передбачає право податкового органу звернутися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи - боржника у праві виїзду за межі України, яке кореспондує з приписами п. 87.13 ст. 87 ПК України. При цьому, конкретизовані особливості, за якими здійснюється судове провадження у таких справах, визначені статтею 289-2 КАС України.
Вказаний висновок ґрунтувався на тому, що усі наведені норми введено у дію згідно Закону України від 30.11.2021 №1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», яким до Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України внесено відповідні зміни та вони регулюють однопредметні правовідносини.
Разом з цим, статтею 283 КАС України, якою встановлено особливості провадження у справах за зверненням податкових та митних органів, зокрема частиною другою визначено, що заява податкового органу подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що норма ч. 2 ст. 283 КАС України є спеціальною нормою порівняно зі ст. 122 КАС України.
З огляду на викладене, суд вважає, що право на звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України в позивача наявне протягом 24 годин після спливу 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.
Як згадувалось вище, що у зв`язку з виникненням податкового боргу контролюючим органом за місцем обліку відповідача було сформовано податкову вимогу форми «Ю» №0005810-1031-1700 від 15.07.2025 на суму 91423324,02 грн, та вказана податкова вимога направлялась податковим органом відповідачу, проте вона повернута адресанту із зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання».
Положеннями абз. 1,4 п. 6 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 визначено, що податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Зважаючи на наведені норми суд констатує, що податкова вимога вважається врученою 30.07.2025 (день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення), а відтак, 240 календарний день з моменту вручення платнику податків податкової вимоги сплинув 30.03.2026 (враховуючи вихідні дні).
Разом з цим, з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 03.04.2026, тобто із пропуском встановленого строку.
Аналогічний правовий висновок щодо обчислення строків звернення із позовною заявою про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України був викладений Верховним Судом у постанові від 12.09.2024 у справі № 140/26462/23 та від 15.01.2026 у справі №520/19145/25.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст.283 КАС України.
Відповідно до ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду. Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах Стаббігс на інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії).
Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах. Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем не наведено суду поважних причин пропуску строку, не спростовано й того, що строк звернення до суду з таким позовом не порушено.
З урахуванням викладеного вище, адміністративний позов Головного управління ДПС у Рівненській області необхідно залишити без розгляду в силу приписів ст. 123 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Питання пропуску позивачем строку звернення до суду залишилось поза увагою суду першої інстанції внаслідок чого допущено розгляд справи по суті позовних вимог замість залишення позову без розгляду, вказане свідчить про наявність підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про залишення позовних вимог без розгляду, оскільки встановлено порушення норм процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року у справі № 460/5846/26 скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Головного управління ДПС у Рівненській області - залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 20 травня 2026 року