КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 201/10221/25-ц Головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
Провадження № 22-ц/824/7165/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими.
Позов обґрунтував тим, що 09 серпня 2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із нього на користь банку заборгованість за кредитним договором № KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року, що виникла на 27 січня 2015 року у загальному розмірі 30 468,21 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 28 051,66 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 2 416,55 доларів США та пені - 169 484,96 грн.
13 березня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного рішення.
Однак 02 липня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року, якою сума заборгованості була зменшена на 10 217,19 грн, а розмір кредиту визначений в сумі 20 000,00 грн. Оскільки зазначена сума ним повністю сплачена, позивач вважав, що мало місце виконання кредитного договору відповідно до умов додаткової угоди.
ОСОБА_1 просив суд визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року відповідно до умов додаткової угоди від 02 липня 2012 року до цього кредитного договору.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 рокуу задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Доводи позивача щодо укладення ним із відповідачем у 2012 році додаткової угоди до кредитного договору, відповідно до якої було визначено розмір зобов`язання в сумі 20 000,00 грн, суд спростував тим, що укладення цієї додаткової угоди оцінювалось судами при ухваленні рішення від 09 серпня 2019 року, так і при його перегляді в судах апеляційної та касаційної інстанцій.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.
На обґрунтування апеляційної скарги вказав, що зобов`язання за кредитним договором є припиненим у зв`язку з тим, що борг за договором кредиту було сплачено повністю ще до ухвалення зазначених судом першої інстанції судових рішень.
Вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не була врахована правова позиція, наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач в особі представника - адвоката Рожка С.М. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Свої заперечення мотивує тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. від 13 березня 2020 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 214/1423/15-ц від 24 лютого 2020 року.
Вказане виконавче провадження не є закінченим, рішення суду боржником не виконане, заборгованість за кредитним договором не сплачена, а отже відсутні підстави для висновку про визнання припиненими зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».
Як на підставу припинення зобов`язань за кредитним договором позивач вже посилався на додаткову угоду від 02 липня 2012 року, правова оцінка якій була надана судами у межах справи № 214/1423/15-ц, судові рішення в якій набрали законної сили.
Пред`явленням позову у даній справі ОСОБА_1 намагається уникнути виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду без змін.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року у справі№ 214/1423/15-ц первісний позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року, що виникла на 27 січня 2015 року у загальному розмірі 30 468,21 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 28 051,66 доларів США, 2 416,55 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом та 169 484,96 грн. пені. Відмовлено у задоволенні первісного позову в іншій частині та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача і визнання кредитного договору недійсним.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року змінено в частині розміру пені, зменшено її розмір із 169 484,96 грн до 17 787,22 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2024 року - без змін.
Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року встановив, що:
«31. 08 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KRHGGK00150643, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк до 05 лютого 2027 року включно у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 20 000,00 доларів США на придбання нерухомості житлового призначення, а також в розмірі 4017,00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених умовами договору (пункт 7 договору).
32. Сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Періодом сплати визначено з 08 по 12 число кожного місяця. При цьому погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 235,93 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що включає: заборгованість по кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороду. Таким чином, сторонами погоджено, що погашення кредиту здійснюється саме у валюті кредиту - доларах США.
33. Відповідно до пункту 7.4 договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, він сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 2,16% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
34. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого підпунктами 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати.
35. 02 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року, за умовами якої проведено реструктуризацію заборгованості позичальника, а саме зменшено суму заборгованості на 10 217,19 грн, яку віднесено до пені. Крім того, на позичальника покладено додаткову відповідальність за порушення виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (додатку №1 до додаткової угоди) понад 31 день шляхом сплати позичальником банку штрафу в розмірі 10 217,19 грн.
36. Умовами додаткової угоди передбачено викладення пункту 7.1 кредитного договору в новій редакції, зміну періоду погашення кредиту - з 20 по 25 число кожного місяця, Графіку погашення кредиту. Як слідує з Графіку погашення кредиту, станом на 25 липня 2012 року залишок заборгованості ОСОБА_1 по кредиту складає 29 145,48 доларів США, з яких щомісячний (ануїтетний) платіж визначено на рівні 437,13 доларів США, а останній платіж 05 лютого 2027 року - в сумі 665,51 доларів США.
37. ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту спочатку виконував, сумлінно сплачуючи ануїтетні платежі, у тому числі з переплатою по окремим платежам, що слідує з виписки по його кредитному рахунку. В подальшому, відповідач почав допускати прострочення погашення заборгованості, а після внесення останнього платежу в сумі 250,62 доларів США 03 вересня 2014 року погашення заборгованості припинив.
38. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 27 січня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором №KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року визначена на рівні 41 522,38 доларів США та включає: 28 051,66 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2416,55 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом (у т.ч. простроченим в сумі 2344,55 доларів США), 388,03 доларів США - заборгованість з комісії (прострочена), 10 666,14 доларів США - пеня».
10 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 214/1423/15-ц, посилаючись на укладення між ним з банком додаткової угоди від 02 липня 2012 року та повне її виконання, а отже і припинення кредитних зобов`язань за кредитним договором № KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2025 року у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2025 року - без змін.
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що: «Як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на додаткову угоду, укладену між сторонами у справі 02 липня 2012 року до кредитного договору №KRHGGK00150643 від 08.02.2007, якою було зменшено розмір заборгованості за договором в частині пені та погоджено надати кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн.
Разом з тим, як правильно зазначив місцевий суд, ця додаткова угода була предметом розгляду справи як в суді першої інстанції при ухваленні рішення від 09.08.2019, так і в судах апеляційної та касаційної інстанцій, що відображено у відповідних постановах Дніпровського апеляційного суду та Верховного Суду по справі, відповідно до яких 02.07.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №KRHGGK00150643 від 08.02.2007 року (т.1 а.с.222-223), за умовами якої проведено реструктуризацію заборгованості позичальника, а саме зменшено суму заборгованості на 10 217 грн. 19 коп., яку віднесено до пені. Окрім того, на позичальника покладено додаткову відповідальність за порушення виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (додатку №1 до додаткової угоди) понад 31 день шляхом сплати позичальником банку штрафу в розмірі 10 217 грн. 19 коп. Умовами додаткової угоди передбачено викладення п.7.1 кредитного договору в новій редакції, зміну періоду погашення кредиту - з 20 по 25 число кожного місяця, Графіку погашення кредиту. Як слідує з Графіку погашення кредиту, як додатку до додаткової угоди, станом на 25.07.2012 року залишок заборгованості ОСОБА_1 по кредиту складає 29 145 доларів США 48 центів, з яких щомісячний (ануїтетний) платіж визначено на рівні 437 доларів США 13 центів, а останній платіж 05.02.2027 року - в сумі 665 доларів США 51 цент (т.1 а.с.224-227)».
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Перелік цих підстав наведено у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.
Відповідно до статей 599-609 ЦК Українипідставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.
Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17).
Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядав ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 64)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц зазначено, що згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Як встановлено судом першої інстанції, судовими рішеннями у справі № 214/1423/15-ц із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № KRHGGK00150643 від 08 лютого 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 28 051,66 доларів США, 2 416,55 доларів США в якості процентів за користування кредитом та 17 787,22 грн пені.
Як на підставу припинення зобов'язання за цим кредитним договором ОСОБА_1 вже посилався на додаткову угоду від 02 липня 2012 року, правова оцінка якій була надана судами у справі № 214/1423/15-ц, судові рішення в якій набрали законної сили.
Станом на даний час вказані судові рішення боржником не виконані, заборгованість за кредитним договором не сплачена.
Враховуючи, що на час розгляду справи зобов`язання позивача перед банком є невиконаним і судом не встановлено жодної з підстав, визначених статтями 599-609 ЦК України, для визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для висновку про визнання припиненими зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».
Колегія суддів погоджується із доводами відповідача у тій частині, що фактично пред`явленням позову у даній справі позивач намагається уникнути виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Звернення  ОСОБА_1 з окремим позовом про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненимипісля стягнення з нього в судовому порядку кредитної заборгованості суперечить принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року в справі № 50/311-б).
Аргументи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній