ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24742/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року (суддя Серьогіна О.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово-транспортне підприємство» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово-транспортне підприємство» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В3» від 06.06.2025 № 0316970714, відповідно до якого ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за березень 2025 року на суму 645 099 460 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року задоволено позовні вимоги.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В3» від 06.06.2025 №0316970714, відповідно до якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово-транспортне підприємство» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за березень 2025 року на суму 645 099 460 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово-транспортне підприємство» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 24 224 грн. 00 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» встановлено порушення пункту 200.41 статті 200 ПК України, внаслідок чого позивачу було відмовлено у відшкодуванні податку на додану вартість з бюджету на рахунок платника у банку у сумі 645 099 460 грн та складено акт від 22.05.2025 року №2339/04-36-07-14-04/31366355.
Позивач на спростування висновку щодо наявності підстав для відмови у наданні бюджетного відшкодування за березень 2025 року посилається на науково- правовий висновок №001/2025 від 16.04.2025, підготовлений Інститутом правотворчості та науково-правових експертиз Національної академії наук України, щодо застосування (тлумачення) норм податкового законодавства під час декларування від`ємного значення ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування.
Відповідач зазначає, що науково-правовий висновок №001/2025 від 16.04.2025, підготовлений Інститутом правотворчості та науково-правових експертиз Національної академії наук України не відповідає вимогам, встановленим статтею 101 Кодексу адміністративного судочинства України, до висновку експерта, який може бути врахований судом при прийнятті рішення у справі. Науково-правовий висновок не є доказом в адміністративному судочинстві в розумінні приписів Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо посилання позивача на рішення у судових справах № 160/30975/24 та №280/7764/24, скаржник зазначає, що висновки судів у справах №160/30975/24 та №280/7764/24 не є преюдиційними для формування висновків у справі, що розглядається.
Скаржник зазначає, що фінансово-господарські взаємовідносини щодо постачання товару ПрАТ «ІНГЗК» на адресу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» відбувались на підставі договору поставки №1556-30/2024 від 23.10.2024, у той час як передача товару на комісію відбулася на підставі договору комісії від 23.10.2024 № 1554-30/2024.
З моменту укладання договорів комісії з ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» ними не укладено жодного контракту з нерезидентами під комісійну діяльність, а використовуються раніше укладені контракти, що свідчить про незмінну схему діяльності ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» від виробництва залізовмісної продукції до реалізації її на експорт.
ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» в свою чергу не вчиняє будь яких господарських дій щодо розвантаження, збереження, завантаження товару, укладання договорів щодо транспортування, подальшого збереження, перевалки на судно тощо.
Перевезення товару та експедиційні дії здійснюється комісіонерами шляхом використання раніше укладених відповідних договорів з перевізниками та експедиторами та акумуляцією даних витрат в звітах комісіонерів для їх компенсації власником товару.
Так, враховуючи віддаленість місць підписання первинних документів в один день (Кривий Ріг, Запоріжжя) встановлено відсутність формування витрат для переміщення посадової особи ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» між зазначеними об`єктами, що підтверджується регістрами бухгалтерського обліку по субрахункам.
З огляду на великі обсяги постачання та фактичну наявність трудового ресурсу у ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» (3 особи – в.о. генерального директора, комерційний директор, головний бухгалтер) не встановлена фізична можливість перевіряємого підприємства здійснювати операції щодо прийняття товару по кількості і якості, відсутність претензій щодо яких прописана в наданих до перевірки первинних документах.
Відповідно до додатку 4ДФ за період січня, лютого, березня 2025 року щоденно ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» придбає (набуває право власності) на залізовмісну продукцію в великих обсягах, одночасно в двох регіонах, - Кривий Ріг, Запоріжжя.
Під час розгляду зазначеної справи позивачем не було надано: доказів розвантаження, навантаження товару у великих обсягах, не надано доказів перевезення товару; товарно-транспортних накладних або інших перевізних документів. Жодних документів, що підтверджують рух товару від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» до ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» матеріали справи не містять; доказів проведення навантажувально - розвантажувальних робіт, враховуючи велику кількість поставленого товару; довіреностей на відвантаження та отримання товару з метою встановлення та ідентифікації осіб, відповідальних за прийняття товару; доказів оприбуткування товару на складах ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» після отримання від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь».
Таким чином, на думку скаржника, позивачем не підтверджено рух товару від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» на адресу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» за договорами поставки товарів №1556-30/2024 від 23.10.2024 та №31366355/2/24/1 від 19.12.2024.
Також, не надано специфікацій на кожну партію товару, що поставлялась від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» на адресу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС».
Фактично рух товару на експорт відбувався виробниками товару ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь», а залучення до вказаного ланцюгу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» без фактичної передачі товару вказаному підприємству є свідченням маніпуляції податковою звітністю з метою незаконного формування податкового кредиту без фактичного здійснення господарської операції ТОВ «ДОНПРОМТРАНС».
Зазначене свідчить про наявність факту удаваних правочинів між ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», оскільки фактично рух товару на експорт відбувався від виробників ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» без фактичного залучення ТОВ «ДОНПРОМТРАНС».
ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» брав участь у ланцюгу руху товарів лише шляхом оформлення угод про поставку товарів та комісійних договорів.
Таким чином, ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» не виконує істотних функцій, пов`язаних з придбанням (продажем) товарів, не використовує істотних активів та не приймає на себе істотних ризиків для організації придбання та реалізації таких товарів, а його діяльність спрямована на отримання бюджетного відшкодування для перерахування його на розрахункові рахунки ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ.
Також скаржник зазначає, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки встановлено застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції» та відповідно до підпункту 1, 2 Додатку 2 до Рішення РНБО від 08.10.2024 до засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників, ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ».
Відповідно до даних Інтернет – порталу SMIDA (www.smida.gov.ua) – єдиний інформаційний масив даних про емітентів цінних паперів, створений агентством розвитку інфраструктури фондового ринку України, власниками ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» є METINVEST B.V (Нідерланди) (частка 47,0032%), GLOBAL STEEL INVESTMENTS LIMITED (Велика Британія) (частка 12,3466%), ПзІІ у формі ТОВ «Київ Секюрітіз Груп» (частка 24,5003%), ТОВ «МІДЛАНД КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (частка 11,2224%).
Указом Президента України від 12.05.2023 №275/2023 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким визначено перелік осіб, яких вони стосуються. До переліку персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), визначеного Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 12.05.2023 № 275/2023, увійшли наступні акціонери підприємства: GLOBAL STEEL INVESTMENTS LIMITED (Велика Британія) (частка 12,3466%), ТОВ «Київ Секюрітіз Груп» (частка 24,5003%), ТОВ «МІДЛАНД КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (частка 11,2224%).
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб – підприємців та громадських формувань засновниками ПРАТ «ІНГЗК» є МЕТІНВЕСТ Б.В. (НІДЕРЛАНДИ), МЕТІНВЕСТ МЕНЕДЖМЕНТ Б. В. (НІДЕРЛАНДИ). У свою чергу, ОСОБА_1 належить компанії СКМ (СИСТЕМ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ) ЛІМІТЕД), Кіпр - 71,24%, компанії КЛАРЕНДЕЙЛ ЛІМІТЕД, Кіпр - 5%.
Кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_2 , відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу (непрямий вплив) - 76,24%, решта 23,76% компанії СМАРТ СТІЛ ЛТД (Кіпр), яка належить компанії СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД (Кіпр),
свою чергу, СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД передано в управління трастам: СМАРТ ТРАСТ - 80%, СТЕП ТРАСТ - 20%.
Управителями вищезазначених трастів є громадяни Кіпру: ОСОБА_3 eye через ПРОТЕАС ТРАСТІ СЕРВІСІЗ ЛТД, Кіпр; Константіна Алківідуас через ПРОТЕАС ТРАСТІС ЛТД, Кіпр, а також Елена Іона, Афродіте Лукаїду, Чарула Софоклеус.
Відповідно до підпункту 1, 2 Додатку 2 до Рішення РНБО від 08.10.2024 застосовані санкції (строк застосування десять років) до:
-ПРОТЕАС ТРАСТІ СЕРВІСІЗ ЛТД (Proteas Trustee Services Ltd), країна реєстрації Республіка Кіпр. Унікальний номер у реєстрі Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр НЕ 351921. Місце реєстрації Республіка Кіпр, м. Лімасол (Arch. Makariou III, 155, Proteas House, Floor 5, 3026, Limassol, Cyprus);
-ПРОТЕАС ТРАСТІС ЛТД (Proteas Trustees Ltd), країна реєстрації Республіка Кіпр. Унікальний номер у реєстрі Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр НЕ 329084. Місце реєстрації Республіка Кіпр, м. Лімасол (Arch. Makariou ПІ, 155, Proteas House, Floor 5, 3026, Limassol, Cyprus).
Строк застосування десять років.
Згідно з підпунктами 73, 74, 76, 77, 78 Додатку 1 до Рішення РНБО від 08.10.2024 застосовано санкції до управителів вищезазначених трастів.
Крім того, відповідно до ресурсу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com) 23,76% компанії МЕТІНВЕСТ Б.В. через СМАРТ СТІЛ ЛТД (Кіпр), та СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД (Кіпр) належить ОСОБА_4 .
У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.05.2023 №761/15294/23 на клопотання прокурора Офісу Генпрокурора, накладено арешт на корпоративні права товариств, де бенефіціарним власником часток у статутному капіталі є Вадим Новинський чи афілійовані з ним особи (у тому числі ПРрТ «ІНГЗК»).
Указом Президента України від 24.01.2023 №43/2023 до ОСОБА_5 застосовані персональні спеціальні санкції терміном на 5 років.
Таким чином, в ході проведеної перевірки та під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем не спростовано інформацію щодо здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
Зазначено, що ураховуючи сукупність фактів та обставин, та у зв`язку з відсутністю права на бюджетне відшкодування у учасників схеми ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» прослідковується використання ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» з метою отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, яке, у разі надходження на розрахунковий рахунок ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», спрямовується та в подальшому буде спрямоване на рахунки підприємств, щодо акціонерів яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі наказів №№ 2843-п, 2870-п від 30.04.2025 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Донбаське промислово-транспортне підприємство» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з ПДВ у сумі 1787461725 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 1737183 31 грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
За результатом перевірки складено Акт № 2339/04-36-07-14-04/31366355 від 22.05.2025 та встановлено порушення ТОВ «Донбаське промислово-транспортне підприємство» п.200.4.1 ст.200 Податкового кодексу України, в наслідок чого відмовлено у відшкодуванні з бюджету на рахунок платника у банку у сумі 645 099 460 грн.
Такий висновок зроблений податковим органом з урахуванням ч.1 ст.235 Цивільного кодексу України та з урахуванням вимог п. 200.4.1 ст.200 Податкового кодексу України у зв`язку із не підтвердженням позивачем права на отримання бюджетного відшкодування за березень 2025 року по контрагентам: з ПрАТ «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на суму 279 062 812 грн., ПАТ «Запоріжсталь» на суму 366 036 648 грн.
На підставі висновків акта перевірки, контролюючим органом 06.06.2025 відносно ТОВ «Донбаське промислово-транспортне підприємство» прийняте податкове повідомлення-рішення № 0316970714 відповідно до якого позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за березень 2025 року на суму 645 099 460 грн.
18.06.2025 позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України на податкове повідомлення-рішення від 06.06.2025 № 0316970714, за результатом розгляду якої прийнято рішення про залишення без змін оскаржуваного рішення, а скаргу без задоволення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп. 14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до положень підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Згідно підпункту 14.1.165 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податок, платник податку, оподаткування, оподатковуваний прибуток для цілей розділу III цього Кодексу - податок на прибуток підприємств, платник податку на прибуток підприємств, оподаткування податком на прибуток підприємств, прибуток, який підлягає оподаткуванню.
Відповідно до положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.
Постачанням товарів також вважаються: а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу; б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення; д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.
Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням;
Не вважаються постачанням товарів операції з реалізації відповідно до кримінального процесуального законодавства України товарів, визначених частиною сьомою статті 293 Митного кодексу України, що здійснюються особами, зазначеними у пункті 180.2-2 статті 180 цього Кодексу.
За положенням підпункту 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.
Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Підпунктами 16.1.2, 16.1.4-16.1.5 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).
Згідно з пунктом 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Нерезиденти, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво, для обрахунку об`єкта оподаткування податком на прибуток використовують дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування, що стосуються діяльності (операцій), що здійснюється цими нерезидентами через постійні представництва, у тому числі якщо такі дані враховуються нерезидентами при складанні фінансової звітності щодо діяльності за межами України чи консолідованої фінансової звітності.
Іноземні компанії, визначені підпунктом 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток підприємств за міжнародними стандартами фінансової звітності з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку під час застосування положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
За п. 46.1 ст. 46 ПК України, Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.
Розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації.
Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту лізингоодержувача (орендаря) для операцій з фінансового лізингу (фінансової оренди) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу (фінансової оренди) таким лізингоодержувачем (орендарем).
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Згідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 200.1 - 200.2 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.7 статті 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
За положенням пункту 200.10 статті 200 ПК України, у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були подані пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.14 статті 200 ПК України, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення-рішення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення-рішення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі – Закон № 996-XIV) (у редакції на час виникнення правовідносин): активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
За частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини 2 статті 3 Закону № 996-XIV, є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.
Відповідно до частини 1, 5, 7, 8 статі 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі – Положення № 88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.
Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
За змістом п. 1, 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 31.12.2015 № 1307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 р. за № 137/28267, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті. Податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.
Таким чином, підставою для відображення господарських операцій у податковому обліку є фактичне здійснення таких операцій у межах господарської діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які розкривають суть та зміст операцій та відображають їх реальне вчинення. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податкового кредиту. 
Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Тобто, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, у первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Відповідно до сталої судової практики (зокрема, постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, постанови Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16, від 04 грудня 2025 року у справі № 300/1207/23) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.
Колегія суддів зазначає, що факт вчинення господарської діяльності і операцій підтверджувалось наданими позивачем під час перевірки первинними та іншими документами, про що не заперечувалось відповідачем.
Відповідно до акта перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні первинні документи позивача, при цьому, як встановлено судом відповідач не надав належну оцінку наданим позивачем документам, у тому числі у сукупності. 
Відповідачем не спростовується факт того, що господарські операції між ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» та ПРАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» змінили структуру активів та зобов`язань та призвели до зміни майнового стану платників податків.
Як вбачається з акта перевірки, висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що ТОВ «Донбаське промислово-транспортне підприємство» укладено договори поставки щодо придбання залізовмісної продукції від ПрАТ «ІНГЗК» (договір поставки №1556-30/2024 від 23.10.2024), ПАТ «Запоріжсталь» (договір поставки №313663355/2/24/1 від 19.12.2024) з одночасною передачею придбаного товару останнім на умовах комісійних угод для подальшого експорту на адресу нерезидентів (ПрАТ «ІНГЗК» - договір комісії від 23.10.2024 №1554/30/2024, ПАТ «Запоріжсталь» - договір комісії від 19.12.2024 №31366355/2/24/3К/).
Щодо посилання скаржника на те, що ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» здійснено удаваний правочин з ПРАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» по виконанню умов договорів щодо придбання ТМЦ з подальшою передачею на комісіонерів для реалізації за митною територією України, приховуючи іншу юридичну дію, - отримання бюджетного відшкодування для спрямування його на рахунки вищезазначених підприємств, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За положенням ст. 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Аналіз норм права дозволяє дійти висновку, що діючим законодавством України не передбачено повноважень контролюючого органу самостійно визнавати правочин удаваним та здійснювати його оцінку на відповідність вимогам ст. 235 Цивільного кодексу України в позасудовому порядку.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. 
Суд зазначає, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит. Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Отже, посилання скаржника на те, що ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» здійснено удаваний правочин, ґрунтується на припущеннях та перебуває за межами компетенції податкового органу та не належить до функцій контролю дотримання платниками податків податкового законодавства.
Щодо посилання скаржника на те, що з огляду на великі обсяги постачання та фактичну наявність трудового ресурсу у ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» (3 особи – в.о. генерального директора, комерційний директор, головний бухгалтер) не встановлена фізична можливість перевіряємого підприємства здійснювати операції щодо прийняття товару по кількості і якості, колегія суддів зазначає, що чинне податкове законодавство не пов`язує право платника податку на формування витрат і податкового обліку з податковою дисципліною його контрагентів чи способом організації ними господарської діяльності. Самі по собі такі обставини не свідчать про фіктивність операцій за відсутності доказів узгодженості дій платника з контрагентами або спрямованості правочинів на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27 січня 2026 справа № 320/37866/24.
Щодо посилання скаржника на те, що позивачем не було надано жодних документів, що підтверджують навантажувально - розвантажувальні роботи, ТТН, рух товару від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» до ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», колегія суддів зазначає, що вказані документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). 
У постановах від 24.05.2019 (справа №826/7423/16), від 06.02.2018 (справа №816/166/15-а), від 11.09.2018 (справа №804/4787/16) Верховний Суд указував, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій. 
Крім того, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. З урахуванням наведеного слід зазначити, що, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Аналогічний підхід продемонстровано Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 804/4874/16, від 17 січня 2024 року у справі № 520/11067/18.
Щодо посилання скаржника на те, що враховуючи віддаленість місць підписання первинних документів в один день (Кривий Ріг, Запоріжжя) встановлено відсутність формування витрат для переміщення посадової особи ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» між зазначеними об`єктами, колегія суддів зазначає, що вказані висновки фактично є припущенням відповідача, які не спростовують наявність господарських операцій та їх податкових наслідків.
Щодо структури права власності ПрАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», суд встановив наступне.
Відповідно до статті 115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.
З преамбули Закону України «Про санкції» №1644-VII від 14 серпня 2014 року (далі - Закон №1644-VII) слідує, що інститут санкцій законодавець запровадив з метою невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров`ю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.
Частиною 1 статті 1 Закону №1644-VII встановлено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Частиною 1 статті 2 Закону №1644-VII визначено, що правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права.
Згідно з вимогами ч.5 ст. 4 Закону №1644-VII реалізація санкцій щодо особи, щодо якої застосовано санкції, у сфері відносин, які регулюються Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, забезпечується контролюючим органом шляхом здійснення заходів, передбачених пунктом 21-1.1 статті 21-1 Податкового кодексу України.
Згідно з частиною 3 статті 5 Закону №1644-VII рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.
Рішення щодо застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, ухвалюється судом у порядку, визначеному статтею 5-1 цього Закону.
Згідно з вимогами частин 5 статті 5 Закону №1644-VII рішення щодо застосування санкцій повинно містити строк їх застосування, крім випадків застосування санкцій, що призводять до припинення прав, та інших санкцій, які за змістом не можуть застосовуватися тимчасово.
Санкція, передбачена пунктом 24 частини першої статті 4 цього Закону, застосовується безстроково.
згідно з пунктом 17.3 статті 17 ПК України, права платника податку, передбачені цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, можуть бути обмежені у разі застосування до платника податків спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції".
За положенням статті 21-1 ПК України контролюючі органи виконують рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняті у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», шляхом здійснення таких заходів: анулювання ліцензій на право здійснення діяльності у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального - у разі застосування санкції щодо анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності; відмова/зупинення у поверненні помилково та/або надміру сплачених сум податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, пені, штрафів - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; відмова в наданні розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), а також у прийнятті рішення про перенесення строків сплати розстрочених (відстрочених) сум - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; зупинення/відмова в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
Підставою для здійснення контролюючим органом заходів, визначених пунктом 21-1.1 цієї статті, є рішення про застосування (внесення змін) спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняте у порядку, встановленому Законом України "Про санкції".
Пунктом 200.4-1 статті 200 ПК України передбачено, що платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За положенням пункту 200.12-1 ст. 200 ПК України, здати прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», зупиняються бюджетне відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування та перебіг строків здійснення такого бюджетного відшкодування, визначених цією статтею.
Зазначена в абзаці першому цього пункту сума бюджетного відшкодування залишається доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та перераховується цим органом на рахунок платника податку в обслуговуючому банку/небанківському надавачі платіжних послуг та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України, протягом п`яти операційних днів з дати прийняття рішення про скасування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».
За положенням пункту 200.14-1 статті 200 ПК України, якщо протягом періоду проведення контролюючим органом камеральної або документальної перевірки прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», такий контролюючий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення-рішення, в якому зазначається відмова в наданні бюджетного відшкодування.
Таке податкове повідомлення-рішення не підлягає оскарженню.
Аналіз положень п. 200.4-1 ст. 200 ПК України дає підстави для висновку про те, що для застосування вказаної норми права необхідно, що б санкції були застосовані до однієї з наступних осіб: самого платника податку, засновників (учасників) платника податку, кінцевого бенефіціарного власника платника податку.
Аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2025 року справа № 160/30897/24, від 17 вересня 2025 року справа № 160/30975/24 , від 05.11.2025 у справі № 160/31001/24, від 11 березня 2026 року у справа № 160/5758/25 тощо.
Відповідно до підпункту 14.1.241-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України термін «кінцевий бенефіціарний власник» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України № 361-IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон 361-ІХ) юридичні особи повинні мати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або його відсутність та структуру власності.
Юридичні особи зобов`язані подавати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або про його відсутність та структуру власності для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
За приписами частини 3 цієї статті, юридичні особи зобов`язані підтримувати відомості про кінцевого бенефіціарного власника та структуру власності юридичної особи в актуальному стані, повідомляти державного реєстратора про зміни протягом 30 робочих днів з дня їх виникнення та подавати державному реєстратору документи, що підтверджують зазначені зміни, у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерами товариства можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.
За частиною 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначає що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, з Єдиного державного реєстру.
Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: 
9) інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа (крім юридичних осіб, зазначених у частині восьмій статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»): прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства (підданства), а в разі, якщо кінцевий бенефіціарний власник-іноземець є громадянином (підданим) декількох країн, - усі країни його громадянства (підданства), серія (за наявності) та номер документа (документів), що посвідчує особу та підтверджує громадянство (підданство), зокрема, але не виключно, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), а також повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код (для резидента) засновника юридичної особи, в якому ця особа є кінцевим бенефіціарним власником, характер та міра (рівень, ступінь, частка) бенефіціарного володіння (вигоди, інтересу, впливу).
У разі відсутності в юридичної особи кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа, вноситься відмітка про зазначення у структурі власності юридичної особи обґрунтованої причини його відсутності.
У разі зміни кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи державна реєстрація змін до відомостей про кінцевих бенефіціарних власників юридичної особи проводиться протягом 30 робочих днів з дня виникнення таких змін.
У випадках, встановлених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», до Єдиного державного реєстру вноситься відмітка про можливу недостовірність інформації про кінцевого бенефіціарного власника або структуру власності юридичної особи;
9-1) структура власності та інформація про структуру власності юридичної особи (крім юридичних осіб, зазначених у частині восьмій статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»), за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства.
Пунктом 3 Положення про форму та зміст структури власності затвердженого Наказом Міністерства фінансів від 19.03.2021 року №163 (далі - Положення) України визначено що структура власності за формою є офіційним документом, що являє собою схематичне зображення структури власності юридичної особи, яка відображає всіх осіб, які прямо або опосередковано володіють цією особою самостійно чи спільно з іншими особами або незалежно від формального володіння мають можливість значного впливу на керівництво чи діяльність юридичної особи.
Пунктом 6 Положення передбачено структура власності підписується керівником юридичної особи.
Структура власності в електронній формі формується програмними засобами у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису керівника юридичної особи відповідно до вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги».
На схематичному зображенні структури власності зазначаються особи: всі особи, які прямо або опосередковано володіють однією юридичною особою самостійно чи спільно з іншими особами (всі учасники юридичної особи та кожної особи у кожному ланцюгу володіння корпоративними правами юридичної особи); всі особи, які незалежно від формального володіння мають можливість значного впливу на керівництво чи діяльність юридичної особи; розмір участі (відсоток корпоративних прав), який належить кожній фізичній та/або юридичній особі, кожному трасту та/або іншому подібному правовому утворенню в іншій юридичній особі, трасті або іншому подібному правовому утворенні.(Пункт 7 Положення).
Кабінет Міністрів України Постановою «Про затвердження Методології визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника» від 19 вересня 2023 р. № 1011 відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» затвердив Методологію визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника.
За положенням п.1-2 Методології, цю Методологію розроблено відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) та з метою створення ефективної системи у сфері розкриття інформації про кінцевих бенефіціарних власників, удосконалення процесу визначення юридичними особами кінцевих бенефіціарних власників.
Ця Методологія поширюється на юридичних осіб приватного права, утворених і зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім осіб, визначених частиною восьмою статті 5-1 Закону.
Відповідно до п. 3 Методології, у цій Методології термін «ключова частка статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи» означає розмір у відсотках пакета голосуючих акцій у загальній кількості голосуючих акцій акціонерного товариства або кількість голосів загальної кількості голосів учасників товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю, кількість голосів або інших прав голосу в юридичній особі, що надає можливість прямого або непрямого вирішального впливу.
Терміни «кінцевий бенефіціарний власник», «структура власності», «траст», «номінальний власник» вживаються у значенні, визначеному Законом.
Терміни «реєстр власників іменних цінних паперів», «номінальний утримувач» вживаються у значенні, наведеному в Законі України «Про депозитарну систему України».
Термін «голосуюча акція» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про акціонерні товариства».
Термін «партнерство» вживається у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.
Пункт 29, 30, 60 ч.1 Закону 361-ІХ визначає, що істотна участь - пряме або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами часткою у розмірі 10 і більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на керівництво чи діяльність юридичної особи.
Кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.
Кінцевим бенефіціарним власником є:
для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Траст - правові відносини, створені засновником відповідно до законодавства країни утворення за життя або на випадок смерті, коли активи потрапляють під контроль довірчого власника на користь вигодоодержувача (вигодонабувача) або для визначеної цілі, які характеризуються такими ознаками: активи становлять окремий фонд і не є частиною власного майна довірчого власника; права на активи трасту оформлені на ім`я довірчого власника або на ім`я іншої особи, що діє від імені довірчого власника; довірчий власник має повноваження і обов`язки, в межах яких він є відповідальним та може управляти, використовувати або розпоряджатися активами відповідно до умов довірчого договору та спеціальних обов`язків, покладених на нього законодавством відповідної держави
За положенням п. 4 Методології, юридичні особи зобов`язані мати актуальні відомості про кінцевого бенефіціарного власника та подавати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або про його відсутність для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Відповідно до п. 15 Методології, для встановлення характеру та міри (рівня, ступеня, частки) бенефіціарного володіння (вигоди, інтересу, впливу) визначаються:
1) усі особи (засновники, учасники, акціонери, члени) юридичної особи, які прямо володіють ключовою часткою статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи;
2) усі особи (засновники, учасники, акціонери, члени) в ланцюзі контролю/володіння юридичної особи, які опосередковано володіють ключовою часткою статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи, зокрема через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення;
3) усі особи, що здійснюють вирішальний вплив шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення;
4) усі особи, що здійснюють вирішальний вплив на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення незалежно від формального володіння.
За положеннями п. 16-17 Методології, під час визначення кінцевого бенефіціарного власника за ознакою непрямого вирішального впливу на діяльність юридичної особи шляхом володіння фізичною особою ключовою часткою статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб досліджується інформація про зв`язки між особами, які можуть бути використані для того, щоб домогтися більшої вигоди для себе, та можуть ґрунтуватися на родинних відносинах, майнових, організаційно-управлінських або договірних відносинах.
Під час дослідження ознак непрямого вирішального впливу на діяльність юридичної особи шляхом реалізації права контролю з`ясовуються чинники, що забезпечують такий вплив на діяльність юридичної особи, визначаються способи реалізації права контролю та встановлюється їх суб`єктний склад.
Порядок і етапи дослідження та визначення контролю, їх обсяг, зміст та послідовність проведення, зазначені в цій Методології, можуть змінюватися залежно від обставин, які виникають під час дослідження наявності контролю.
Так, кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Аналогічну правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 14 березня 2023 року у справі № 640/12206/19.
Матеріали справи свідчать, що відповідачем проведено контролюючу перевірку.
Указом Президента України від 12.05.2023 №275/2023 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким визначено перелік осіб, яких вони стосуються. До переліку персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), визначеного Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 12.05.2023 № 275/2023, увійшли наступні акціонери підприємства: GLOBAL STEEL INVESTMENTS LIMITED (Велика Британія) (частка 12,3466%), ТОВ «Київ Секюрітіз Груп» (частка 24,5003%), ТОВ «МІДЛАНД КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (частка 11,2224%).
Як зазначалось, у ході перевірки відповідачем встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб – підприємців та громадських формувань засновниками ПРАТ «ІНГЗК» є МЕТІНВЕСТ Б.В. (НІДЕРЛАНДИ), МЕТІНВЕСТ МЕНЕДЖМЕНТ Б. В. (НІДЕРЛАНДИ).
У свою чергу, ОСОБА_1 належить компанії СКМ (СИСТЕМ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ) ЛІМІТЕД), Кіпр - 71,24%, компанії КЛАРЕНДЕЙЛ ЛІМІТЕД, Кіпр - 5%.
Кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_2 , відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу (непрямий вплив) - 76,24%, решта 23,76% компанії СМАРТ СТІЛ ЛТД (Кіпр), яка належить компанії СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД (Кіпр).
У свою чергу, СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД передано в управління трастам: СМАРТ ТРАСТ - 80%, СТЕП ТРАСТ - 20%.
Управителями вищезазначених трастів є громадяни Кіпру: ОСОБА_3 eye через ПРОТЕАС ТРАСТІ СЕРВІСІЗ ЛТД, Кіпр; ОСОБА_6 через ПРОТЕАС ТРАСТІС ЛТД, Кіпр, а також Елена Іона, Афродіте Лукаїду, Чарула Софоклеус.
Відповідно до підпункту 1, 2 Додатку 2 до Рішення РНБО від 08.10.2024 застосовані санкції (строк застосування десять років) до:
- ПРОТЕАС ТРАСТІ СЕРВІСІЗ ЛТД (Proteas Trustee Services Ltd), країна реєстрації Республіка Кіпр. Унікальний номер у реєстрі Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр НЕ 351921. Місце реєстрації Республіка Кіпр, м. Лімасол (Arch. Makariou III, 155, Proteas House, Floor 5, 3026, Limassol, Cyprus);
- ПРОТЕАС ТРАСТІС ЛТД (Proteas Trustees Ltd), країна реєстрації Республіка Кіпр. Унікальний номер у реєстрі Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр НЕ 329084. Місце реєстрації Республіка Кіпр, м. Лімасол (Arch. Makariou ПІ, 155, Proteas House, Floor 5, 3026, Limassol, Cyprus). Строк застосування десять років.
Згідно з підпунктами 73, 74, 76, 77, 78 Додатку 1 до Рішення РНБО від 08.10.2024 застосовано санкції до управителів вищезазначених трастів.
Крім того, відповідно до ресурсу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com) 23,76% компанії МЕТІНВЕСТ Б.В. через СМАРТ СТІЛ ЛТД (Кіпр), та СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД (Кіпр) належить ОСОБА_4 .
В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.05.2023 №761/15294/23 на клопотання прокурора Офісу Генпрокурора, накладено арешт на корпоративні права товариств, де бенефіціарним власником часток у статутному капіталі є ОСОБА_7 чи афілійовані з ним особи (у тому числі ПРрТ «ІНГЗК»).
Указом Президента України від 24.01.2023 року №43/2023 до ОСОБА_5 застосовані персональні спеціальні санкції терміном на 5 років.
Колегія суддів зазначає, що за положенням п. 200.4-1, 200.14-1 статті 200 ПК України платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування та контролюючий орган приймає рішення про відмову у відшкодуванні у разі якщо щодо платника податку (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких), протягом періоду проведення контролюючим органом камеральної або документальної перевірки, у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке за положенням статті 5 Закону №1644-VII набирає чинності з моменту видання указу Президента України.
У контексті наведеного вище, судами враховано, що на підставі інформації з Державного реєстру санкцій установлено, що відсутня інформація про накладення санкцій на час перевірки позивача, його засновників (учасників) - Metinvest B.V. (Нідерланди) та кінцевих бенефіціарних власників ОСОБА_2 .
Щодо посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що відповідно до даних інтернет-порталу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com) акціями підприємства володіє ОСОБА_7 щодо якого введено санкції рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01 грудня 2022 року, введеного в дію Указом Президента України від 01 грудня 2022 року №820/22, колегія суддів зазначає, що відповідна інформація не є офіційною, так як офіційною є інформація з відповідного державного реєстру компаній Кіпру, вказані відомості не відповідають даним наявним в матеріалах справи, 
Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постанові від 21.07.2025 у справі №160/30897/24, від 17.09.2025 у справі №160/30975/24 та від 05.11.2025 у справі №160/31001/24, від 11 березня 2026 року у справа № 160/5758/25.
Колегія суддів зазначає, що за положенням законодавства, з огляду на частку якою володіють особи щодо яких застосовано санкції, неможливо стверджувати, що такі особи, у розумінні Методології та Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», є кінцевими бенефіціарними власниками, з огляду на те, що вони не володіють ключовою часткою статутного (складеного) капіталу або правами голосу юридичної особи, та не мають прямого або не прямого вирішального впливу на діяльність підприємства (частка у розмірі не менше 25 відсотків).
Також, колегія суддів зазначає, що відповідач у ході камеральної перевірки не здійснював детального аналізу діяльності підприємства в частині встановлення у вказаних осіб ознак непрямого вирішального впливу, вирішального впливу однією особою стосовно іншої особи тощо.
При цьому, з пояснень позивача вбачається, що вказані юридичні і фізичні особи не мають прямого та непряму вирішального впливу на діяльність позивача шляхом:
-реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їхньою часткою, оскільки не є безпосередньо акціонерами позивача, а тому не мають можливості приймати участь у загальних зборах акціонерів позивача, відповідно, приймати будь-які рішення чи голосувати за прийняття будь-яких рішень на таких загальних зборах акціонерів;
-права отримання доходів від діяльності позивача з огляду на те, що виключно акціонери акціонерного товариства, які безпосередньо володіють акціями акціонерного товариства, мають право на отримання доходу такого товариства у вигляді дивідендів. Оскільки вказані юридичні та фізичні особи не є акціонерами позивача, вони, відповідно до вимог чинного законодавства України, не мають права на отримання частки доходів позивача у вигляді дивідендів;
-не мають права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, оскільки не є акціонерами позивача, а тому не мають можливості приймати участь у загальних зборах акціонерів позивача і, відповідно, приймати будь-які рішення чи голосувати за прийняття будь-яких рішень на таких загальних зборах акціонерів. У органі управління позивача - загальних зборах акціонерів - вказані юридичні та фізичні особи - відсутні. Щодо іншого органу управління позивача - Ради директорів: Рада директорів Позивача обирається загальними зборами акціонерів Товариства.
Отже, особи, на яких накладено санкції згідно з законодавства України, прямого та/чи непрямого вирішального впливу на діяльність Товариства не мають.
Таким чином, належними та допустимими доказами судами попередніх інстанцій не встановлено, а відповідачем не доведено, що особи, до яких застосовано санкції згідно законодавства України, є засновниками (учасниками) та кінцевими бенефіціарними власниками Товариства, а також, що компанією, якій належить 23,76% Metinvest B.V. (Нідерланди), володіє ОСОБА_5 станом на момент проведення відповідачем камеральної перевірки.
Отже, як зазначалось, що з огляду на положенням чинного законодавства, кінцевим бенефіціарним власником позивача з відсотком частки статутного капіталу або відсоток права голосу (непрямий вплив) є ОСОБА_2 .
Зазначене свідчить, що у розумінні закону відносно позивача, його засновників (учасників) - ОСОБА_8 та Metinvest Management B.V., кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_2 не приймалось рішень про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Отже, матеріалами справи не підтверджується, що до позивача та/або його засновників (учасників), кінцевого беніфіциарного власника застосовано санкції.
Крім того, відповідно до пп. 200.7.1 п.200.7ст.200 ПК формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
До такого Реєстру вносяться в т.ч. такі дані:
дата прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції»;
дата прийняття рішення про скасування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».
Проте, в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відсутня інформація щодо позивача та/або його засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників у порядку, встановленому Законом України «Про санкції» приймались рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Отже, контролюючий орган відмовив у наданні бюджетного відшкодування позивачу на підставі, яка не передбачена нормою податкового законодавства в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2025 року справа № 160/30897/24, від 17 вересня 2025 року справа № 160/30975/24, від 11 березня 2026 року у справа № 160/5758/25.
Отже, наразі Верховним Судом вже сформовано сталу та послідовну практику у питаннях бюджетного відшкодування платникам ПДВ, щодо яких станом на час подання декларації та проведення податкової перевірки не було застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), що свідчить про послідовність висновків Верховного Суду у даному питанні.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко