ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 травня 2026 року справа №200/10077/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року (повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року) у справі № 200/10077/25 (суддя в І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, в якому просила:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів з 14.06.1982 по 07.07.1993 та з 27.10.2000 по 23.07.2001 при розгляді заяви про призначення пенсії;
- визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.07.2025 № 057150013288 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області переглянути заяву про призначення пенсії від 26.06.2025 із зарахуванням до загального страхового стажу періодів з 14.06.1982 по 07.07.1993 та з 27.10.2000 по 23.07.2001 за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14.06.1982.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона подала 26.06.2025 заяву про призначення пенсії за віком, з наступного дня після досягнення пенсійного віку, з 15.05.2023.
Вказала, що отримала від відповідача рішення про відмову у призначенні пенсії. В рішенні до страхового стажу не зараховано: період роботи з 26.06.1982 по 07.07.1993, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві при звільненні, інформація про реорганізацію (перейменування) підприємства відсутня. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів та/або довідку про перейменування/реорганізацію підприємства; період одержання допомоги по безробіттю з 27.10.2000 по 23.07.2001, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки в записі про початок і закінчення виплати допомоги вказані одинакові накази. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період одержання допомоги по безробіттю, видану на підставі первинних документів.
Позивач вважає прийняте рішення протиправним, тому звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.07.2025 № 057150013288.
Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.06.2025 із зарахуванням до загального страхового стажу періодів з 14.06.1982 по 07.07.1993, з 27.10.2000 по 23.07.2001 за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14.06.1982.
В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 26.06.2025 із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.
За заявою позивача прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: 
період роботи з 26.06.1982 по 07.07.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві при звільненні, інформація про реорганізацію (перейменування) підприємства відсутня. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів та/або довідку про перейменування/ реорганізацію підприємства; 
період одержання допомоги по безробіттю з 27.10.2000 по 23.07.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки в записі про початок і закінчення виплати допомоги вказані одинакові накази. Вказано, що для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період одержання допомоги по безробіттю, видану на підставі первинних документів.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 .
За результатом розгляду заяви позивача від 26.06.2025 відповідачем прийнято рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 057150013288 від 04.07.2025 року.
До страхового стажу не зараховано: 
період роботи з 26.06.1982 по 07.07.1993, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві при звільненні, інформація про реорганізацію (перейменування) підприємства відсутня. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів та/або довідку про переіменування/реорганізацію підприємства; 
період одержання допомоги по безробіттю з 27.10.2000 по 23.07.2001, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки в записі про початок і закінчення виплати допомоги вказані одинакові накази. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період одержання допомоги по безробіттю, видану на підставі первинних документів. Страховий стаж позивача становить 26 років 07 місяців 16 днів.
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 14 червня 1982 позивач:
14.06.1982 прийнята мол.продавцем магазину №17 м. Жданів (наказ №143 від 14.06.82);
07.07.1993 звільнена за власним бажанням (наказ №144 від 07.07.1993);
27.10.2000 почата виплата допомоги по безробіттю (наказ №2187 від 08.08.00);
23.07.2001 припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ №2187 від 08.08.00).
Згідно форми РС-право відомості про зарахування періодів роботи з 26.06.1982 по 07.07.1993, з 27.10.2000 по 23.07.2001 відсутні.
Відповідачем на виконання вимог ухвали суду надані додаткові пояснення, в яких вкзали, що період роботи з 26.06.1982 по 07.07.1993 за доданими документами до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві при звільненні, інформація про реорганізацію (перейменування) підприємства відсутня.
Правовідносини виникли у зв`язку із не зарахуванням спірних періодів до страхового стажу під час вирішення питання про призначення пенсії.
Частиною 1 ст. 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як вбачається з оскаржуваного рішення відповідача, з відзиву та додаткових пояснень відповідача, підставою для неврахування до страхового стажу періодів роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.06.1982 стало те, що назва підприємства при прийнятті не відповідає назві при звільненні, інформація про реорганізацію (перейменування) підприємства відсутня, в записі про початок і закінчення виплати допомоги по безробіттю вказані одинакові накази.
Суд зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
Згідно пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Відтак суд не погоджується із доводами відповідача щодо неврахування трудового стажу позивача вказаного у його трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
При цьому, наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист - призначення пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
У даному випадку записи трудової книжки позивача містять повні відомості, засвідчені підписом посадових осіб та відбитками печаток.
При цьому, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.
Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 101 Закону України “Про пенсійне забезпечення” органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі також Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.
Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
Тому, оскаржуване рішення є протиправними і підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі № 200/10077/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 07 травня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук