П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/7990/25	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Тарновецького І.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо відмови в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції;
- зобов`язати прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.97 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі.
Як зазначає апелянт, підставою для відмови в задоволенні позову суд зазначив те, що позивач звільнився за власним бажанням, а не по хворобі, однак відповідач не приймав рішення про відмову з цієї підстави та зазначені підстави не були мотивом оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.
Апелянт зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане з проходженням служби в поліції. Визначальним, на переконання позивача, є обставина втрати здоров`я та працездатності, а не формулювання причини звільнення. 
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 № 646 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» - Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико- соціальної експертної комісії.
Отже, з дати встановлення позивачу III групи інвалідності, зазначеної в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 154045 (16.09.2024 року), У ОСОБА_1 виникло право на отримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
На переконання апелянта він має право на одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги вразі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України № 4 від 11.01.2016.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні.
У відзиві звертається увагу на те, що за п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII ОГД призначається і виплачується у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Як вбачається із довідки МСЕК серії 12 ААГ № 974702 ОСОБА_1 інвалідність встановлена - 16.09.2024, а тому право на отримання ОГД у нього виникло через 7 місяців 2 дні після звільнення, шо унеможливлює призначення та виплату ОГД так як вона настала поза межами строку, визначеного для виплати v п.4 ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII, тому твердження апелянта про те. шо він має право на призначення і виплату ОГД з моменту встановлення йому інвалідності, без визначення часу, який сплив після його звільнення є хибними та незаконними і такими, шо суперечать у п.4 ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII.
Одночасно відповідач погодився із твердженнями апелянта про те, що суд першої інстанції помилково встановив підстави, з яких відповідач відмовив позивачу у призначенні та виплаті ОГД.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Наказом Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 124 о/с від 13.02.2024 року позивач звільнений із служби за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з 14 лютого 2024 року.
Відповідно до Направлення від 13.03.2024 року ОСОБА_1 був направлений до медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерствам внутрішніх справ України по Одеській області» для визначення стану здоров`я з метою встановлення: причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) та придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби 14.02.2024.
Постановою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерствам внутрішніх справ України по Одеській області» від 30 липня 2024 року № 11 на час звільнення 14.02.2024 року встановлено:
«Колишній співробітник НПУ ОСОБА_1 , 1974 р.н., начальник сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції ГУНП в Миколаївській області.
Діагноз і постанова медичної (військово-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії:
«Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступень артеріальної гіпертензії, ризик високий, кризовий перебіг. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. Екстрасистологічна тахікардія. Недостатність мітрального та аортального клопанів І ст., СН ІІ Аст. (ІІ ФК по NYHA). Енцефалопатія ІІ ст., змішаного генезу в стадії субкомпенсації з артеріальною недостатністю, вираженим цефалгічним та вестибуло-атактичним синдромами, правобічною пірамідною недостатністю, кризовий перебіг, ускладнена повторними ТІА (19.09.2023, 07.02.2024 рр.). Церебральний атеросклероз ІІ ст. з помірним двобічним каротидним стенозуючим атероматозом. Вертеброгенна цервік-та люмбалгія, помірний больовий синдром на тлі поширеного остеохондрозу без порушення статико-динамічної функції хребта. Метаболічно асоційована хвороба печінки, неактивна форма. Хронічний панкреатит, ремісія. Сечокам`яна хвороба, дрібні конкременти правої нирки. Аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ст., абдоміналний тип.»
Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції.
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 974702 від 16 вересня 2024 року, засвідчено, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності в зв`язку з проходженням служби в поліції.
Довідкою від 16.09.2024 Серії 12ААА № 154045 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, у ОСОБА_1 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 60 % з причин проходження служби в поліції.
18.09.2024 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, надавши необхідний пакет документів.
Листом від 16.10.2024 року № А-1542/05/27-2024 «Про опрацювання запиту» відповідачем повідомлено позивача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк на звернення після звільнення зі служби (п.4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачу 16 вересня 2024 року встановлено третю групу інвалідності, однак його звільнення зі служби в поліції не відбулося внаслідок захворювання, у зв`язку з яким йому визначено інвалідність, тому підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги відсутні.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга); пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі – Закон №580-VIII).
Сферу соціального захисту поліцейських урегульовано розділом ІХ Закону №580-VIII, яким визначаються, зокрема порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги (статті 97-101).
Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Аналіз змісту положень пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII свідчить про те, що держава гарантує поліцейському, який визнаний особою з інвалідністю (за певних умов), одноразову грошову допомогу, яка відповідно до абзацу першого частини першої статті 97 Закону №580-VIII є соціальною виплатою. Отримання одноразової грошової допомоги законодавець зумовлює неможливістю подальшого виконання поліцейським своїх обов`язків за станом здоров`я саме як особи, яка перебуває на службі в Національній поліції України.
Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. (частина друга статті 100 Закону №580-VIII).
При цьому, згідно із частиною восьмою статті 100 Закону №580-VIII, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції, установ, закладів професійної (професійно-технічної) освіти із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Національної поліції (далі - органи поліції), поліцейських, зокрема курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклади освіти), поліцейських, які були відряджені до державних органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але із звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений постановою КМУ від 04.06.2024р. №646.
Пунктом 2 Порядку №646 передбачено, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується у випадках, визначених частиною першою статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», у розмірах, встановлених статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно пунктів 3, 4 Порядку №646 особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначені в статті 98 Закону України «Про Національну поліцію».
Підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку №646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком подається керівникові органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби. (п.10 Порядку №646)
Пунктом 15 Порядку №646 передбачено, що у місячний строк з дня реєстрації заяви та визначення повного кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), бухгалтерська служба готує висновок про призначення одноразової грошової допомоги.
У разі відсутності підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги або у разі, коли документи (їх копії) подано не в повному обсязі чи не за належністю, керівник бухгалтерської служби органу поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій, письмово інформує заявника про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав чи повернення документів.
Оскарження відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги здійснюється в установленому законодавством порядку.
Верховний Суд у постанові від 03.04.2024р. по справі №580/1291/23 зазначив, що аналіз норм права щодо порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського свідчить про те, що воно (право на отримання одноразової грошової допомоги) виникає виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018р. у справі №373/1188/16-а, від 01.11.2018р. у справі №822/3788/17, від 23.11.2018р. у справах №822/962/18, №822/1872/18, від 22.01.2019р. у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019р. у справі №823/1798/18, від 05.02.2020р. у справі №810/836/18, від 23.04.2020р. у справі №822/999/18.
До того ж, рішенням Конституційного Суду України від 22.10.2020р. у справі №12-р/2020 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами.
У пункті 2.8 зазначеного рішення від 22.10.2020р. у справі №12-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у пункті 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причино-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.
Визначений оспорюваними положеннями Закону № 580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).
На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.
Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом №580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.
Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 03.04.2024р. по справі №580/1291/23 констатувала, що встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає.
Тож, з огляду на те, що цей строку є правоприпиняльним (преклюзивним), він в будь-якому разі та незалежно від поважності причин пропуску такого строку поновленню не підлягає.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції 14.02.2024 р., тому враховуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону та висновки Верховного Суду, для призначення та виплати ОГД третя група інвалідності мала б бути встановлена протягом 6 місяців після звільнення, тобто до 14.08.2024 р.
В свою чергу згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ № 974702 ОСОБА_1 інвалідність встановлена - 16.09.2024, а тому право на отримання ОГД у нього виникло через 7 місяців 2 дні після звільнення, шо унеможливлює призначення та виплату ОГД так, як вона настала поза межами строку, визначеного для виплати у п.4 ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII, тому доводи апелянта про те, що він має право на призначення і виплату ОГД з моменту встановлення йому інвалідності, без визначення часу, який сплив після його звільнення є хибними та суперечать п.4 ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII.
На підставі викладеного, колегія суддів не приймає позицію апелянта викладену в апеляційній скарзі про протиправність відмови ГУНП в Миколаївській області у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання/травмування, пов`язаного з проходженням служби в поліції.
В свою чергу суд першої інстанції не надав оцінки зазначеним обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині мотивів його прийняття.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», що додатково свідчить про те, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.97 Закону він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Таким чином, у даному випадку колегія суддів констатує одночасну відсутність двох обов`язкових передумов, визначених п.4 ч.1 ст.97 Закону, для виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: інвалідність встановлена пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення позивача з поліції; причина звільнення з поліції не зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією відповідача, що ГУНП в Миколаївській області правомірно відмовило ОСОБА_1 виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону №580-VIII.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права частково знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, а саме про те, що суд першої інстанції помилково встановив підстави, з яких відповідач відмовив позивачу у призначенні та виплаті ОГД, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів його прийняття, в решті доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення та прийняття нового про задоволення позову.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року – змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький