ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2026 р. Справа№ 920/719/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,
згідно з протоколом судового засідання від 01.06.2026:
від прокуратури: Синюк І.А.- прокурор, посвідчення № 070531 
від позивача: не з`явились;
від відповідача: не з`явились;

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум"
на рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 (повний текст - 06.02.2025)
у справі № 920/719/24 (суддя - Вдовенко Д.В.)
за позовом Заступника керівника Роменської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Відділу освіти Роменської міської ради Сумської області 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум"
про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 366 995 грн 29 коп.
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст заявлених вимог
Прокурор в інтересах держави в особі позивача подав позовну заяву, в якій просить суд: 1) визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 17.08.2022 до договору № 151236 про закупівлю електричної енергії за державні кошти від 17.01.2022, укладеного між Відділом освіти Роменської міської ради Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум"; 2) визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 09.09.2022 до договору № 151236 про закупівлю електричної енергії за державні кошти від 17.01.2022, укладеного між Відділом освіти Роменської міської ради Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум"; 3) визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 24.10.2022 до договору № 151236 про закупівлю електричної енергії за державні кошти від 17.01.2022, укладеного між Відділом освіти Роменської міської ради Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум"; 4) стягнути з відповідача на користь позивача 366 995 грн 29 коп. безпідставно одержаних коштів.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що додаткові угоди № 4-6 до договору про закупівлю електричної енергії за державні кошти № 151236 від 17.01.2022, укладені всупереч інтересам держави, з порушенням вимог чинного законодавства у сфері публічних закупівель, принципів ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівлі, принципів максимальної ефективності та економії, що призвело до нераціонального та неефективного витрачання коштів бюджету.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 позов задоволено повністю. Визнано недійсними додаткові угоди № 4 від 17.08.2022, № 5 від 09.09.2022, № 6 від 24.10.2022 до договору № 151236 про закупівлю електричної енергії за державні кошти від 17.01.2022, укладеного між Відділом освіти Роменської міської ради Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на користь відділу освіти Роменської міської ради Сумської області 366 995 грн 29 коп. Стягнуто з відділу освіти Роменської міської ради Сумської області на користь Сумської обласної прокуратури 5 835 грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на користь Сумської обласної прокуратури 5 835 грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергум" 26.02.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження у справі № 920/719/24. Прийняти апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 у справі № 920/719/24. Ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог Заступнику керівника Роменської окружної прокуратури. Судові витрати у вигляді судового збору покласти на позивача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 у справі № 920/719/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (10 239,52 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.
17.03.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 у справі № 920/719/24. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 зупинялося апеляційне провадження у справі № 920/719/24 до закінчення касаційного перегляду Верховним Судом у складі суддів Великої Палати Верховного Суду справи №920/19/24. 
23.12.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою поновлено апеляційне провадження у справі № 920/719/24. Розгляд справи №920/719/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 призначено на 27.01.2026.
У розгляді справи оголошувались перерви, востаннє, зокрема, на 18.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 було за власною ініціативою зупинено апеляційне провадження у справі №920/719/24 до закінчення касаційного перегляду Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Верховного Суду справи № 924/698/23 Господарського суду Хмельницької області. Зупинено апеляційне провадження у справі № 920/719/24 до закінчення касаційного перегляду Верховним Судом справи № 924/698/23 Господарського суду Хмельницької області. Зобов`язано учасників апеляційного провадження надати суду інформацію про усунення обставин, що викликали його зупинення.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду ухвалив постанову у справі № 924/698/23 від 03.04.2026 (опублікована 10.04.2026), якою, зокрема, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.02.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 у справі № 924/698/23 залишено без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 було поновлено апеляційне провадження у справі № 920/719/24; розгляд справи № 920/719/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 призначити на 26.05.2026.
20.05.2026 від відповідача надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження, в якому сторона просила зупинити апеляційне провадження у справі №920/719/24, до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". В судовому засіданні 26.05.2026 суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення апеляційного провадження з мотивів, викладених нижче. 
Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі норми, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: "незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність". Отже рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 910/9928/19 (п. 50-52). А тому суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні поданого клопотання про зупинення апеляційного провадження. 
В судовому засіданні 26.05.2026 у зв`язку зі складністю справи, враховуючи винятковий випадок, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 01.06.2026. У судове засідання 01.06.2026 на проголошення з`явився прокурор, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник відповідача в судове засідання 01.06.2026 не з`явився, однак був заслуханий в судовому засіданні 26.05.2026. 
Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції); з метою забезпечення рівності, змагальності сторін у розумінні ст. 7, 13 ГПК України та ст. 6 Конвенції; враховуючи складність справи, зупинення апеляційного провадження, та з урахуванням дії воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога", та інші чинники.
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів
Апелянт не погоджується з рішенням Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 у справі № 920/719/24, вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що обґрунтовується наступним. 
На думку скаржника, додаткові угоди до договору постачання електричної енергії були укладені правомірно, за взаємною згодою сторін та відповідно до вимог цивільного законодавства і Закону України «Про публічні закупівлі».
Скаржник зазначає, що жодна з додаткових угод окремо не передбачала підвищення ціни за одиницю товару понад 10%, а зміни були зумовлені коливанням ринкової вартості електроенергії. При цьому загальна сума договору не збільшувалась, а зміна ціни підтверджувалась даними ринку, зокрема інформацією ДП «Оператор ринку», постановами НКРЕКП та висновками торгово-промислової палати.
Апелянт наголошує, що ринок електричної енергії є динамічним, ціни на ньому формуються за принципом попиту і пропозиції та не можуть бути точно прогнозовані на момент проведення тендеру. Саме тому закон допускає внесення змін до договору у разі ринкового коливання цін, якщо це не призводить до збільшення загальної вартості закупівлі.
Також скаржник вказує, що суд не врахував позицію Відділу освіти Роменської міської ради, який підтвердив законність укладення додаткових угод і не вбачав підстав для звернення до суду. На думку апелянта, позивач не довів порушення своїх прав чи інтересів, що є необхідною умовою для визнання правочинів недійсними. Апелянт вважає, що закон допускає неодноразову зміну ціни за одиницю товару в межах 10 % кожного разу, якщо такі зміни обґрунтовані ринковими коливаннями та не збільшують загальну суму договору.
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та не врахував особливості правового регулювання закупівлі електричної енергії. На думку скаржника, закон допускає неодноразову зміну ціни за одиницю товару у договорах постачання електроенергії за умови, що кожне окреме підвищення не перевищує 10 % пропорційно ринковому коливанню та не збільшує загальну суму договору. При цьому обмеження щодо періодичності внесення таких змін на договори постачання електричної енергії не поширюється.
Скаржник вказує, що всі додаткові угоди укладались у межах вимог закону, оскільки ціна електроенергії змінювалась відповідно до ринкових коливань, підтверджених експертними висновками Черкаської ТПП та даними ринку електроенергії. Зміна ціни не призвела до збільшення загальної вартості договору, а здійснювалась за рахунок коригування обсягів постачання. При цьому фактично спожитий обсяг електроенергії був повністю оплачений замовником, претензій щодо недопоставки товару чи умов укладення додаткових угод останній не заявляв.
Апелянт також наголошує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував специфіку функціонування ринку електроенергії, для якого характерне постійне коливання цін та їх формування залежно від різних сегментів ринку. Сторони договору усвідомлювали можливість зміни ціни протягом строку дії договору, а тому погоджували внесення відповідних змін шляхом укладення додаткових угод.
Крім того, скаржник посилається на відсутність єдності судової практики щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». На його думку, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2321/22 про неможливість сукупного збільшення ціни понад 10% не враховує положення статті 653 ЦК України щодо зміни зобов`язання та особливості ціноутворення на ринку електричної енергії. Апелянт вважає правильним підхід, за яким кожна окрема зміна ціни може становити до 10% від попередньої ціни за умови документального підтвердження ринкового коливання та незбільшення загальної суми договору.
Окремо апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності. На його думку, спір стосується визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів, а не виконання договору у певному місці, тому справа мала розглядатися за загальними правилами підсудності - за місцезнаходженням відповідача у місті Києві. Відмова у передачі справи до Господарського суду міста Києва, на переконання скаржника, є порушенням процесуального закону та підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
5. Вимоги відзиву на апеляційну скаргу та його короткий зміст 
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що рішення Господарського суду Сумської області є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ТОВ «ЕНЕРГУМ» не спростовують встановлених судом порушень вимог Закону України «Про публічні закупівлі».
Прокурор вказує, що додатковими угодами № 4- 6 до договору постачання електричної енергії ціна товару була збільшена загалом на понад 35 %, що перевищує встановлений законом 10-відсотковий ліміт. При цьому відповідач не довів наявності належних підстав для зміни ціни, оскільки не підтвердив коливання вартості електроенергії порівняно з ціною на дату укладення договору, як це прямо передбачено умовами договору та пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Надані відповідачем висновки Черкаської ТПП лише фіксували зміну цін між окремими періодами 2022 року, однак не підтверджували зростання ціни порівняно з моментом укладення договору.
Також прокурор заперечує доводи апелянта щодо непередбачуваності коливань на ринку електроенергії та зазначає, що суб`єкт господарювання здійснює діяльність на власний ризик і повинен враховувати можливі зміни ринкової ціни при поданні тендерної пропозиції. Укладення додаткових угод без належних законних підстав фактично нівелювало результати проведених відкритих торгів, призвело до зменшення обсягів постачання електроенергії та неефективного використання бюджетних коштів, що суперечить принципам публічних закупівель.
Прокурор наголошує, що ТОВ «ЕНЕРГУМ», подаючи тендерну пропозицію та підписуючи договір, підтвердило готовність виконувати поставку електроенергії за погодженими умовами. Водночас після укладення договору відповідач ініціював підписання додаткових угод, які суперечили вимогам законодавства та призвели до фактичної зміни результатів закупівлі.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне представництво інтересів держави прокурор зазначає, що звернення до суду здійснено відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України, оскільки уповноважений орган - відділ освіти Роменської міської ради - самостійно не вжив заходів для захисту інтересів держави після отримання відповідної інформації від прокуратури.
Стосовно доводів про порушення правил територіальної підсудності прокурор зазначає, що спір виник із договору постачання електричної енергії, місцем виконання якого є територія Роменської міської територіальної громади Сумської області, де розташовані об`єкти споживача. Тому позов правомірно подано до Господарського суду Сумської області відповідно до частини 5 статті 29 ГПК України.
З огляду на наведене прокурор просить апеляційну скаргу ТОВ «ЕНЕРГУМ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області - без змін.
6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції
Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, 17.01.2022, за результатами публічної закупівлі, між Відділом освіти Роменської міської ради Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум" (переможець відкритих торгів) укладений договір про закупівлю електричної енергії за державні кошти № 151236, за умовами якого відповідач продає електричну енергію позивачу для забезпечення його потреб, а позивач оплачує відповідачу вартість використаної (купованої) електричної енергії (далі - товар) (п. 2.1. договору).
Відповідно до п. 2.2. договору найменування товару: код ДК 021:2015 - 09310000-5 (електрична енергія). Обсяг послуг (послуг або кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт) складає 869308 кВт. год.
За умовами п. 2.6. договору період постачання електричної енергії за договором з 01.02.2022 до 31.12.2022 (включно).
Згідно з п. 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні. 
За умовами п. 5.1 договору ціна договору становить 3 169 583,26 грн, в т.ч. ПДВ 528 263,88 грн.
Відповідно до додатку № 1 до договору вартість за одиницю товару без ПДВ становить 3,03841606 грн за 1 кВт/год.
Відповідно до п. 5.5. договору ціна договору та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Методика підвищення ціни на одиницю товару відповідно до п.2 ч.5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»:
Постачальник - надає обґрунтоване та документальне підтвердження коливання ціни за одиницю товару на ринку відносно ціни на дату укладання договору;
Замовник - враховує відсоток зростання ціни за одиницю товару на ринку за відповідний період та застосовує його до договірної ціни.
Зміна ціни відбувається з моменту підписання додаткової угоди, згідно з актом фактичного споживання електричної енергії на момент зміни ціни.
Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2022 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків (п. 12.1. договору).
18.01.2022 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, в якій домовились зменшити обсяги закупівлі на 8779,37 та відповідно ціну договору. Обсяг послуг складає 869308 кВт. год.; вартість за одиницю товару без ПДВ 3,03 грн; ціна договору становить 3 160 803,89 грн, в т.ч. ПДВ 526800,65 грн.
16.02.2022 сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору відповідно до якої керуючись п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» домовились збільшити ціну за одиницю товару, у зв`язку із зміною регульованих цін (тарифу) з 01 лютого 2022 року. З урахуванням змін вартість електричної енергії за 1 кВт/год становить 3,08 грн без ПДВ. Обсяг послуг (послуг або кількісні характеристики виконуваних за договором робіт) складає 855195,857 кВт/год. Додаткова угода вступає в силу з моменту підписання сторонами та вважається невід`ємною частиною договору.
17.08.2022 сторони уклали додаткову угоду № 4 до договору відповідно до умов якої, керуючись п 5.5. договору та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» домовились збільшити ціну за одиницю товару. З урахуванням змін вартість електричної енергії становить: за лютий - липень 2022р. - 3,08 грн без ПДВ, за серпень - грудень 2022р. - 3,375 без ПДВ. Додаткова угода розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.08.2022, згідно з п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Додаткова угода вступає в силу з моменту підписання сторонами та вважається невід`ємною частиною договору.
09.09.2022 сторони уклали додаткову угоду № 5 до договору відповідно до умов якої керуючись п 5.5. договору та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» домовились збільшити ціну за одиницю товару. З урахуванням змін вартість електричної енергії становить: за лютий - липень 2022р. - 3,08 грн без ПДВ, за серпень 2022р. - 3,375 без ПДВ, за вересень-грудень 2022р. - 3,70 грн без ПДВ. Додаткова угода розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.09.2022, згідно з п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Додаткова угода вступає в силу з моменту підписання сторонами та вважається невід`ємною частиною договору.
24.10.2022 сторони уклали додаткову угоду № 6 до договору відповідно до умов якої керуючись п 5.5. договору та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» домовились збільшити ціну за одиницю товару. З урахуванням змін вартість електричної енергії становить: за лютий - липень 2022р. - 3,08 грн без ПДВ, за серпень 2022р. - 3,375 без ПДВ, за вересень 2022р. - 3,70 грн без ПДВ, за жовтень - грудень 2022р. - 4,0583 грн без ПДВ. Додаткова угода розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2022, згідно з п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Додаткова угода вступає в силу з моменту підписання сторонами та вважається невід`ємною частиною договору.
Відповідно до актів приймання-передачі електричної енергії за лютий - грудень 2022 року відповідач передав позивачу електричну енергію у кількості 658790 кВт/год. на загальну суму 2 801 883 грн 12 коп. Позивач здійснив оплату електричної енергії за актами в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом № 922-VIII (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Суд апеляційної інстанції щодо можливості зміни умов договору про закупівлю шляхом збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії, в т.ч. з урахуванням внесених Законом № 1530-ІХ змін до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII зазначає наступне. 
В цій частині на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України суд апеляційної інстанції застосовує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24. 
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ІХ (додаткові угоди до договору № 4-6).
Суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги про можливість збільшення ціни договору, зазначає наступне. 
Так, згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ, чинній на момент укладення договору про закупівлю та оспорюваної додаткової угоди до нього № 2) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
При цьому, у пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускалась за таких умов: збільшення ціни за одиницю товару до 10 %; збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що на момент укладення спірних додаткових угод редакція Закону України від 19 вересня 2019 року № 114-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель», що набрав чинності 20 жовтня 2019 року) - не підлягала до застосування, оскільки вказані правовідносини регулювались редакцією Закону № 1530-ІХ. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість. 
Водночас, щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 1530-ІХ), яка була чинною на момент укладення спірних додаткових угод, таке збільшення не допускається. 
Так, Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".
Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом: "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.
Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
Зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.
Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
Щодо посилань апелянта (в контексті збільшення ціни товару додатковою угодою № 4) на експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати - як підставу для відмови в позові в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Надані Товариством експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати в обґрунтування необхідності підвищення ціни за одиницю товару не можуть бути належними та допустимими доказами, з огляду на таке.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Виключно коливання цін на ринку - не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки Черкаської торгово - промислової палати за своїм змістом є лише документами довідково-інформаційного характеру та не містять точної інформації про коливання цін у порівнянні з датою укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до нього у частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару. Так, відповідно до частини другої статті 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обов`язковими для застосування на всій території України є методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень.
Водночас вказаний Закон не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 26.09.2024 у справі № 904/4302/23). А тому вказані експертні висновки - не є належними доказами в розумінні ст. 74, 76, 79-80, 86, 269 ГПК України необхідності підвищення ціни за одиницю товару. Доводи скаржника в цій частині відхиляються. 
А тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що додаткова угода № 4 від 17.08.2022 до договору, за умовами якої підвищено ціну за одиницю товару за відсутності підтвердженого факту коливання (зростання) ціни на ринку на дату укладення додаткової угоди порівняно з ціною на дату укладення договору, суперечить положенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону, тому правильно визнано недійсною. Тому доводи скаржника є безпідставними. 
Щодо додаткових угод № 5, 6, суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи скаржника та приймаючи в цій частині доводи прокурора, викладені у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідно до додаткової угоди № 5 від 09.09.2022 до договору сторони, у зв`язку з коливанням ціни, збільшили ціну за одиницю електричної енергії за період з вересня до грудня 2022 року до 3,70 грн без ПДВ (на 20,13% від початкової ціни товару, визначеної додатковою угодою № 2). Відповідно до додаткової угоди № 6 від 24.10.2022 до договору сторони, у зв`язку з коливанням ціни, збільшили ціну за одиницю електричної енергії за період з жовтня до грудня 2022 року до 4,0583 без ПДВ (на 31,76% від початкової ціни товару, визначеної додатковою угодою № 2).
Оскільки відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, суд дійшов висновку, що додаткові угоди № 5, 6 до договору, згідно з якими ціна за одиницю товару збільшена спочатку на 20,13%, а потім на 31,76% від ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору, суперечать положенням зазначеної норми, тому правомірно визнані судом першої інстанції недійсними.
В цій частині суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи скаржника про зміну тарифів електричної енергії з посиланням на постанови НКРЕКП та дані ДП «Оператор ринку» (що, за доводами відповідача зумовило укладення додаткових угод), оскільки чинне законодавство не передбачає можливості зміни вартості договору в розумінні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII більше ніж на 10%. В даному аспекті посилання скаржника на п. 75 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» в контексті здійснення купівлі-продажу електричної енергії на наступну за днем проведення торгів добу - не є підставою для неврахування вищезазначених законодавчих обмежень щодо зміни вартості договору. А тому такі доводи скаржника відхиляються через необґрунтованість. 
Суд апеляційної інстанції також відхиляє посилання скаржника в апеляційній скарзі на позицію Мінекономіки щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі», викладену у листі від 17 жовтня 2016 року № 3302-06/34307-06, оскільки позиція Міністерства економіки України, викладена в листах, не є нормативно-правовим актом і тому не створювала та не створює для осіб жодних прав чи обов`язків щодо дотримання визначеної у них інформації. Тоді як суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України застосовує правові висновки Верховного Суду. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
З огляду на викладене надання Міністерством економіки України листів або роз`яснень, які суперечать висновку щодо застосування норм права, викладеному у постановах Верховного Суду, прямо порушує наведені вище правові приписи та жодним чином не може вплинути на правильність застосування норм закону. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 922/2497/23.
Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції правил підсудності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Так, при розгляді справи № 924/698/23 (до якої зупинялось апеляційнк провадження у даній справі) Верховним Судом вирішувалось питання чи є спір про визнання додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії недійсними і повернення коштів, сплачених через збільшення за їх умовами ціни за одиницю товару, таким, що виникає з договору, і, відповідно, чи може позов із зазначеними вимогами бути пред`явленим та розглянутим господарським судом за місцем виконання договору.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
За своєю правовою природою судова юрисдикція є інститутом права, що покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства.
Компетенцію із розгляду господарських справ однорідними судами за просторовим критерієм розмежовує територіальна юрисдикція (підсудність) господарських судів.
Вимоги щодо такого розмежування викладено у параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України.
За загальним правилом позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи -підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань (частини 1, 2 статті 27 ГПК України).
Разом із тим статтею 29 ГПК України визначено правила альтернативної територіальної підсудності.
Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 1 статті 29 ГПК України).
За змістом положень частини 5 статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Аналіз зазначеної норми процесуального закону свідчить про те, що нею встановлено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності: 1) якщо спір виник із договору, в якому визначено місце виконання; 2) якщо спір виник із договору, в якому не визначено місце його виконання, проте з огляду на специфіку врегульованих ним правовідносин виконувати такий договір можливо лише в певному місці.
Отже, у питанні, який позов може пред`являтися за територіальною підсудністю за вибором позивача, законодавець керується тим, що це позов у спорі, що виник із договору, який відповідає певним ознакам (у ньому визначено місце виконання або його можливо виконати лише в конкретному місці).
Обмежень про те, що зазначений спір має бути виключно спором про виконання цього договору, частина 5 статті 29 ГПК України не містить.
Натомість саме місце пред`явлення позову у спорі, що виник із договору, законодавець визначає за вибором позивача за місцем виконання відповідного договору.
Таким чином, для застосування встановленого частиною 5 статті 29 ГПК України правила альтернативної територіальної підсудності спір між сторонами має бути таким, що виник із договору, однак не обов`язково спором про його виконання.
Ураховуючи специфіку відносин із постачання електричної енергії, місцем виконання такого договору, як правило, є місце, де електроенергія переходить від постачальника до споживача. Це може бути:
1) електроустановчий пункт споживача - місце, де знаходиться обліковий пристрій (лічильник) і здійснюється фактичний прийом електроенергії;
2) точка приєднання до електричної мережі - місце, де споживач приєднується до системи електропостачання;
3) інша локація, погоджена сторонами - наприклад, спеціально визначене місце передачі електроенергії, яке відповідає вимогам нормативно-правових актів та умов договору.
Якщо у договорі про постачання електричної енергії не вказано місце поставки, то за загальним правилом воно визначається як місце, у якому встановлено обладнання для обліку електроенергії або в якому за домовленістю сторін електроенергія фактично переходить до споживача (межа балансової належності згідно з Кодексом системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що місцем виконання договору № 151236 про постачання електричної енергії споживачу від 17.01.2022 є територія Роменської міської територіальної громади Сумської області. А тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено в передачі справи за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва. 
Також суд апеляційної інстанції відхиляє через необґрунтованість доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував позицію Відділу освіти Роменської міської ради, який нібито підтвердив законність укладення додаткових угод і не вбачав підстав для звернення до суду. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи відзиву на апеляційну скаргу, що звернення до суду здійснено відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України, оскільки уповноважений орган - відділ освіти Роменської міської ради - самостійно не вжив заходів для захисту інтересів держави після отримання відповідної інформації від прокуратури. А тому в даному випадку звернення прокуратури з даним позовом є правомірним. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що сторони допустили зловживання своїм правом на зміну умов договору, в результаті чого вартість електричної енергії збільшилася.
Відтак, оскільки наведені додаткові угоди правомірно визнані судом першої інстанції недійсними, то сума надміру сплачених коштів 366 995 грн 29 коп, правомірно стягнута з відповідача. А тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги у даній справі. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) не встановив. Таким чином, апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у даній справі.
Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 у справі № 920/719/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2025 у справі №920/719/24 - залишити без змін. 
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки передбачені ст. 287-289 ГПК України. 

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім