Дата документу 23.06.2026 Справа № 336/10002/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/10002/25  Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н. С.
Провадження № 22-ц/807/1368/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В., Смокотіної В.С.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Воздвиженської сільської ради Пологівського району Запорізької області, ОСОБА_2 , Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування про звільнення від обов`язків опікуна, - 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, яку в подальшому уточнив, про звільнення від обов`язків опікуна, заінтересовані особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Воздвиженської сільської ради Пологівського району Запорізької області, ОСОБА_2 , Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування.

Заява обґрунтована тим, що на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі № 315/1235/14-ц (провадження № 2/-о/315/54/14 від 26.12.2014) ОСОБА_2 визнано недієздатним, заявника ОСОБА_1 призначено опікуном для захисту прав і законних інтересів недієздатного. Рішення суду набрало законної сили.

Заявник разом з дружиною, яка є пенсійного віку, та ОСОБА_2 проживав в будинку АДРЕСА_1 .

Після почату повномасштабного вторгнення рф на територію України село опинилось під масованим обстрілами, у 2024 році їх будинок було знищено, вони були вимушені переїхати до м. Запоріжжя, взявши з собою свого підопічного у зняту для проживання однокімнатну квартиру.

На даний час, вони, як тимчасово переміщені особи, проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю другої групи з дитинства безстроково, має діагноз олігофренія в ступені імбецильності, писати та читати не вміє, розумово відсталий, ніколи не працював, трудового стажу не має.

Заявником вживались заходи досудового врегулювання спору, які виразились у зверненні до Воздвижинської сільської ради та районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування з заявами про звільнення його від обов`язків опікуна над ОСОБА_2 , однак йому було рекомендовано звернутись до належного суду за місцем проживання з заявою про звільнення його від обов`язків опікуна.

В силу свого віку та стану здоров`я, враховуючи небезпеку, яка склалась в результаті агресії рф, відсутності особистого житла, заявник не має можливості дбати про підопічного ОСОБА_2 належним чином, забезпечити йому належний догляд та лікування, а тому вимушений був звернутися до суду із заявою про увільнення його від обов`язків опікуна.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 вказана справа надійшла в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздової Н.С., протоколом обрано присяжних: Рябоволенко А.М. та Рябчука В.М.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про увільнення його від повноважень опікуна – задоволено.

Увільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає, як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , від здійснення повноважень опікуна відносно недієздатного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає, як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування до вирішення питання про призначення опікуна, в порядку визначеному законодавством.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено, яка саме особа з опікунської ради буде тимчасово виконувати обов`язки опікуна, так як засідання опікунської ради з питань захисту прав недієздатних або обмежених у дієздатності осіб не проводилося по матеріалам даної справи, подання до суду не спрямовувалося. Орган опіки та піклування об`єктивно не може гарантувати особисту участь у щоденному догляді за ОСОБА_2 , а також не має можливості своєчасно реагувати на зміну його фізичного та психічного стану, забезпечувати йому необхідний догляд, психологічну підтримку та захист його прав у повному обсязі. Суд першої інстанції не врахував, що нежитлове приміщення за юридичною адресою: АДРЕСА_3 , не відповідає вимогам щодо безпечного та належного утримання осіб з психічними розладами, не забезпечує необхідного рівня догляду та не обладнане для проживання таких осіб, в штатному росписі районної адміністрації відсутні посади психіатра та соціального працівника. Щодо доцільності призначення опікуна орган опіки та піклування над недієздатним ОСОБА_2 , судом не виносилася ухвала щодо витребування висновку від органу опіки та піклування Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області та районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. Суд залишив поза увагою той факт, що в районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району відсутня особова справа ОСОБА_2 , а згідно письмових пояснень Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області від 10.0.2026 року, які надійшли на адресу суду першої інстанції було зазначено про відсутність будь-яких документів щодо справи, яка розглядається. Під час судового розгляду представник органу опіки та піклування прямо вказував на відсутність спеціалізованих закладів у м. Запоріжжі для влаштування таких осіб та неможливість забезпечити належну опіку в нинішніх умовах. Заявник не намагався досудового врегулювати спір. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Колеснікова Т.А., Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації,зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виконавчий комітет Воздвиженської сільської ради Пологівського району Запорізької області, Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки – повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду про доставку судової повістки - повідомлення до їх електронного кабінету, до апеляційного суду не з`явилися. На адресу апеляційного суду від зазначених заінтересованих осіб надійшли заяви по розгляд справи за їх відсутності (т.1 а.с.213-214, 223-226).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності вищезазначених заінтересованих осіб. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" ("AlimentariaSanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки заінтересовані особи Виконавчий комітет Воздвиженської сільської ради Пологівського району Запорізької області, Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування, були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи заяву про звільнення від обов`язків опікуна, суд першої інстанції виходив з того, що подальше перебування ОСОБА_1 в якості опікуна недієздатного ОСОБА_2 є неможливим, через його похилий вік, через зміну матеріально стану, а саме знищення майна у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на території України. За таких обставин заява ОСОБА_1 про звільнення його від здійснення повноважень опікуна підлягає задоволенню – з метою створення умов для термінового вирішення відповідним органом опіки і піклування питання щодо призначення іншого опікуна недієздатному ОСОБА_2 . Враховуючи, що недієздатний ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, проживає за адресою АДРЕСА_2 , яка належить до Шевченківського району м.Запоріжжя, суд вважає за необхідне тимчасово покласти на районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування обов`язки опікуна для вирішення питання щодо поміщення недієздатного ОСОБА_2 до відповідної установи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі № 315/1235/14-ц (провадження № 2/-о/315/54/14 від 26.12.2014) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатним. Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення суду набрало законної сили 06 січня 2015 року (а.с.5-6).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 лютого 2024 року за №2302-5003124355 та від 20 лютого 2024 року за №2302-5003125956, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактично проживають/перебувають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7,8).

Згідно довідки серії Д-70 №310919 від 12.11.1980, ОСОБА_2 є непрацездатним (безстроково) (а.с.14).

Також з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 звертався до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, щодо скасування опіки над ОСОБА_2 . З відповіді вказаної установи від 18 вересня 2025 року вбачається роз`яснення заявнику алгоритму дій щодо вирішення окресленого питання (а.с.16).

Відповідно до Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 04 липня 2025 року, ОСОБА_1 має ряд захворювань (а.с.17).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Водночас відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (зокрема, постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватно правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна, визначений главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року № 34/166/131/88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.06.99 за № 387/3680 ( далі Правила).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (частини перша статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

За змістом статті 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статті 60 ЦК України).

Відповідно до статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Отже, інститут опіки та піклування має комплексний характер, він створений для захисту особистих немайнових і майнових прав повнолітніх осіб, що за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки, а також для піклування про створення їм необхідних побутових умов, здійснення за ними догляду, забезпечення їх виховання, навчання та розвитку, а у необхідних випадках і лікування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано у належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Під час внесення подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (правові висновки Верховного Суду у постановах від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20, від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22).
Відповідно до пункту 1. 1 Правил опіка (піклування)є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Підстави звільнення опікуна та піклувальника від його повноважень визначені у змісті статті 75 ЦК України.

Суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця.

Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку (частина перша статті 75 ЦК України).

Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування (частина друга статті 75 ЦК України).

За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту (частина третя статті 75 ЦК України).

Комплексний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що орган опіки та піклування може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у позасудовому порядку виключно за заявою цієї особи, тоді як заява самого органу підлягає розгляду лише в судовому порядку.

У пунктах 5.1-5.3 Правил зазначено, що опікуни та піклувальники на їх прохання можуть бути звільнені від виконання своїх обов`язків, якщо орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного визнає, що дане прохання викликане поважною причиною. Органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов`язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків. При зловживанні правами і залишенні підопічних дітей без догляду і піклування опікун або піклувальник притягується до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 1.1. Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Частиною 2 статті 300 ЦПК України передбачено, що суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу.

Статтею 65 ЦК України передбачено, що функції опіки щодо осіб, яким не призначено опікуна, має здійснювати орган опіки та піклування.

Відповідно до п.п. 1.3 Правил, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. п.п. 1.4 Правил передбачено, що безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Згідно п. 1.7 Правил, органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації: ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки та піклування; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); оформляють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над якими установлюється опіка; проводять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки та піклування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що подальше перебування ОСОБА_1 в якості опікуна недієздатного ОСОБА_2 є неможливим, через його похилий вік, через зміну матеріального стану, а саме знищення майна у зв`язку із повномаштабним вторгненням рф на території України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про звільнення його від здійснення повноважень опікуна з метою створення умов для термінового вирішення відповідним органом опіки та піклування питання щодо призначення іншого опікуна недієздатному ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить до Шевченківського району м. Запоріжжя, суд правомірно тимчасово поклав на районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування обов`язки опікуна для вирішення питання щодо поміщення недієздатного ОСОБА_2 до відповідної установи з метою недопущення порушення його прав та інтересів.

При цьому в матеріалах справи містяться докази, що ОСОБА_1 вживались заходи досудового врегулювання спору, які виразилися у зверненні до Воздвиженської сільської ради та районної організації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування з заявами про звільнення його від обов`язків опікуна над ОСОБА_2 , однак йому було рекомендовано звернутися до належного суду за місцем проживання з заявою про звільнення його від обов`язків опікуна ( а.с. 16, 29-30).

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, врахувавши, що заявник в силу похилого віку, знищення його будинку, важкого матеріального стану звертався до заінтересованих осіб, із заявами про звільнення його від опіки над недієздатним ОСОБА_2 , що свідчить про його стійкий свідомий намір відмовитися від опіки над недієздатним з поважних причин, дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення його від обов`язків опікуна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково тимчасово поклав обов`язків опікуна над недієздатним ОСОБА_2 на району адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування до вирішення питання про призначення опікуна не заслуговують на увагу, оскільки покладання таких обов`язків, в порядку визначеному законодавством повністю відповідає компетенції апелянта.

Доводи апеляційної скарги на відсутність особової справи ОСОБА_2 як неможливість виконувати обов`язки опікуна є безпідставними, оскільки саме на апелянта законодавчо покладено ведення справи згідно пункту 3.5 Правил.

Слід зауважити, що ОСОБА_2 є переміщеною особою з зони бойових дій та зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в Шевченківському районі м. Запоріжжя, залишився без опіки, тому Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району є належним органом опіки по здійсненню ним повноважень щодо підопічного з метою недопущення порушення його прав та інтересів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення апеляційний суд не встановив.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району – залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2026 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 24 червня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.