Справа № 743/33/26 	Головуючий у 1 інстанції Макаревич Я. М. 	
Провадження № 33/4823/505/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду Гусач О.М., 
за участю захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Клострейх О. В. (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката Клострейх О. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 грн. 60 коп. судового збору.

Як установив місцевий суд, 28 грудня 2025 року, близько 17 год. 50 хв., ОСОБА_1 по а/д М-01 село Великі Осняки на 176 км, на порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Krone SPD 27, номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер, результат позитивний 1,68 проміле. Водій з результатом згоден.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Клострейх О. В. просить постанову суду скасувати, а провадження щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення. До апеляційної скарги, захисник надіслала клопотання, в яких просить: визнати огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не дійсним; повністю дослідити матеріали справи у судовому засіданні; витребувати сертифікат відповідності; залучити прокурора до участі в справі про адміністративне правопорушення; викликати для надання пояснень у судовому засіданні поліцейського УПП в Чернігівській області Паляницю М. В.
Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права і не відповідає фактичним обставинам справи.
Звертає увагу суду на те, що поліцейськими при складанні даного адміністративного матеріалу було допущено ряд грубих порушень встановленого законом порядку. Обов`язковою передумовою проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння є наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, п. 3 розділу І Інструкції № 1452/735 наводить вичерпний перелік таких ознак. 
Зазначає, що поліцейські при спілкуванні з ОСОБА_1 , пропонують останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не з`ясувавши чи він взагалі керував в стані алкогольного сп`янінні чи він вживав вже після дорожньо – транспортної пригоди та не повідомляючи жодної ознаки алкогольного сп`яніння. 
Відтак, вважає, що огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог діючого законодавства.
Вказує на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Крім зазначеного, сторона захисту звертає увагу суду на ту обставину, що жодних доказів або свідчень про те, що ОСОБА_1 це робив у стані алкогольного сп`яніння у справі немає. Патрульні затримали ОСОБА_1 майже через дві години після того, як надійшов виклик про дорожньо – транспортну пригоду. Тобто, у поліцейського не було жодних підстав вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані сп`яніння, у зв`язку із чим і нелогічною, незаконною та безпідставною є взагалі процедура пропозиції огляду на стан сп`яніння. 
Таким чином вважає, через неповноту вчинення поліцейськими процесуальних дій, вважає суд позбавлений можливості перевірити обставини викладені в протоколі і встановити істину у справі. На її думку, вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
14 травня 2026 року на адресу Чернігівського апеляційного суду від захисника ОСОБА_1 - адвоката Клострейх О.В. надійшли клопотання : про повне дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення, про витребування сертифікату відповідності, про виклик поліцейської, про залучення до участі в справі прокурора, про визнання результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсним.
В судовому засіданні за результатами розгляду клопотань поданих захисником апеляційний суд постановив про задоволення клопотання щодо повного дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме всіх зібраних у справі доказів, в тому числі і долученого відеозапису шляхом його перегляду під час судового засідання та про відмову у задоволенні решти клопотань, з підстав які викладені в мотивувальній частині цієї постанови.
Заслухавши аргументи захисника адвоката Клострейх О. В., переглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Положеннями ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-Інструкція), затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.
За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 553246 від 28 грудня 2025 року, в якому викладені обставини вчинення правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківкою з приладу Drager ALCOTEST 7510, прилад № ARND-0026, результат продуття зазначеного спеціального технічного приладу становить 1,68 проміле; інформацією, яка розміщена на CD диску, на якому детально зафіксовано обставини, за яких було запропоновано особі пройти огляд на виявлення стану сп`яніння та його проходження /посилання на вказаний відеозапис міститься в протоколі/.
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, зміст якого підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та висновки місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Чинне законодавство, в тому числі Правила дорожнього руху, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом», але таке визначення було наведене в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом визнається виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
За вимогами п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано Указом Президії ВП УРСР № 2614-УПІ від 25.04.1974 - кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які перебувають у русі, повинні мати водія.
З переглянутого апеляційним судом відеозапису, доданому до протоколу, слідує, що під час спілкування з працівникам поліції водій ОСОБА_1 повідомив, що скоїв дорожньо – транспортну пригоду, за що на останнього складено протокол за ст. 124 КУпАП. З озвученої в судовому засіданні інформації захисника адвоката Клострейх О. В. постає, що вказаний протокол розглянутий судом і постановою судді, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ст. 124 КУпАП. Вказане повністю спростовує твердження захисника про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.
Під час перевірки документів та спілкування, у працівників поліції виникли підозри про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, на що він погодився та пройшов тестування. Результат тесту 1,68 проміле.
Згідно квитанції роздруківки від приладу Драгер, огляд водія ОСОБА_1 проводився 28.12.2025, о 20 год. 02 хв., результат 1,68 проміле, що підтверджується даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та чеком з результатами тестування на алкоголь. У розділі Акту з результатами згоден, водій поставив свій підпис.
На відеозапису видно, що ОСОБА_1 спочатку здивувався результатам, а потім зазначив: «мабуть це вчорашнє показує», та запитував поліцейську «Чи може вчорашнє так показати?». При цьому, отримавши позитивну відповідь, погодився з результатами тесту та неодноразово пропонує «порішати на місці», про що був попереджений поліцейськими про фіксацію пропозиції незаконної вигоди.
Вказане повністю спростовує твердження апелянта про те , що ОСОБА_1 міг вживати алкогольні напої після ДТП, а працівниками поліції не з`ясовано те, коли саме водій вживав алкоголь.
У жодному документі, де ОСОБА_1 поставив свій підпис, відсутні записи про його незгоду з отриманим результатом огляду на стан сп`яніння.
Впродовж усього відеозапису однозначної незгоди із результатом огляду проведеного на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер не висловлював. Про бажання поїхати на огляд у лікарню із поліцейськими також не повідомляв. 
В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в графі «з результатами згоден» поставив свій підпис. 
Враховуючи наведене місцевий суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 погодився із результатом огляду на стан сп`яніння проведеного на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.
За вказаних обстави, а також враховуючи відсутність осіб яким внаслідок ДТП були спричинені тілесні ушкодження, працівники поліції не мали підстав направляти ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Особі що притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські безпідставно запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки жодних ознак у ОСОБА_1 виявлено не було, є неспроможними, зважаючи на таке.
Положеннями п.п. 2-4 розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Отже, підстави вважати чи перебувають у стані сп`яніння особи відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд.
Під час спілкування зі ОСОБА_1 працівник поліції повідомила останнього, що огляд на стан сп`яніння проводиться у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння та озвучила які саме ознаки були виявлені у водія.
Отже, істотних порушень порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та порядку його оформлення, які б впливали на правильність висновків суду, під час апеляційного розгляду встановлено не було, а відтак відсутні і підстави для задоволення клопотання захисника про визнання огляду на стан сп`яніння недійсним. 
Також, не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.
Щодо клопотання апелянта про виклик та допит у якості свідка поліцейського ОСОБА_2 апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.
Свідком може бути будь-яка особа, стосовно якої в уповноваженого органу (посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, є дані, що їй відомі обставини, які стосуються справи, що підлягають установленню. При цьому суд наголошує на тому, що жодних обов`язкових вимог про виклик та допит свідків чи інших осіб по справі у суді положення КУпАП не передбачають. Виклик свідків є правом, а не обов`язком суду та здійснюється лише на розсуд суду при необхідності встановлення додаткових обставин справи.
Крім того, варто зауважити, що патрульні поліцейські, які скали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, виклали свою позицію у відповідних документах, які долучені до матеріалів справи. Уся процедура оформлення матеріалів зафіксована на долучених до адміністративних матеріалів носіях інформації.
Суд зазначає, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.
Оскільки поліцейськими події вчинення адміністративного правопорушення зафіксовані на боді-камеру, відеозапис якої долучено до справи, в матеріалах справи є достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, які узгоджуються між собою, є чіткими, несуперечливими суд вважає, що виклик співробітників патрульної поліції, якими складені відповідні документи не є необхідним.
Вирішуючи клопотання захисника про забезпечення участі прокурора у розгляді справи, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 7 КУпАП регламентовано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, участь прокурора під час розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачена лише у випадках, коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Участь представника органу, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення нормами КУпАП також не передбачена.
У даному випадку до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що не пов`язано з обмеженням особистої свободи громадян.
Не передбачено обов`язкової участі прокурора при розгляді справ за ч. 1 ст. 130 КУпАП і положеннями ст. 250 КУпАП, яка розкриває повноваження прокурора при здійсненні ним нагляду, а тому такі повноваження кореспондуються із положеннями ч. 5 ст. 7 КУпАП щодо здійснення нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Фігурка проти України» (№ 28232/22) також підтримав вказану позицію, зокрема зазначаючи, що відсутність сторони обвинувачення під час апеляційного перегляду судом постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за умови дотримання об`єктивного та суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, не порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для залучення прокурора до участі у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . 
Розглянувши клопотання адвоката Клострейх О.В., про витребування з УПП в Чернігівській області сертифікату відповідності, інструкції з експлуатації, технічного журналу роботи, сертифікату якості, апеляційний суд вважає його таким що не підлягає задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Порядок звернення адвоката із адвокатським запитом до органів влади чи приватних структур про надання інформації або копій документів, необхідних для правової допомоги визначено у статі 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У разі якщо адвокатські запити не дали результатів (ігнорування, відмова), учасник справи має право подати до суду клопотання про витребування доказів.
Відмовляючи у задоволені зазначеного клопотання, апеляційний суд виходить з того, що адвокат, який представляє інтереси клієнтів в судах, не може не знати приписів процесуального закону щодо завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також бере до уваги відсутність у матеріалах справи документів на підтвердження того, що адвокати які здійснювали захист ОСОБА_1 звертались з відповідними адвокатськими запитами до органів поліції, або питання про витребування відповідних документів ставилось під час провадження у цій справі в суді першої інстанції.
Твердження захисника про те, що під час розгляду даної справи судом не з`ясовано всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не доводять наявність в його діях складу вчиненого правопорушення, повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.
Доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію захисника слід розцінювати, як намагання уникнути ОСОБА_1 установленої законом відповідальності за скоєне.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та були підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Враховуючи викладене, вважаю обґрунтованим висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст.130 КУпАП, тобто керуванні транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи ОСОБА_1 , ступеня його вини та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.
Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Клострейх О. В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.  

Суддя	О. М. Гусач