ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/26371/25
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1323/ОКП "Про результат розслідування з`ясування причин і обставин самовільного залишення вогневої позиції солдатом ОСОБА_1 ".
В обґрунтування позову зазначає, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 33 від 31.01.2025 рядовий ОСОБА_1 приступив до виконання бойових та спеціальних завдань в районі виконання завдань ТГР “Вугледар” ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”. Позивача разом з іншими військовослужбовцями відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № БР/509 дск ОКП ПОКРОВСЬКЕ від 04.02.2025 командира роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 було залучено до організації чергування на бойовій позиції “Яма” на території Покровського району Донецької області. Під час перебування позивача на бойових позиціях відбувався обстріл позиції різними засобами ураження. Внаслідок цього, позивач отримав контузію, втратив свідомість, та його засипало ґрунтом. Після опритомнення ОСОБА_1 зміг самотужки вибратися, але побачив, що на позиції він залишився сам, решта військовослужбовців покинули місце обстрілюваної позиції. Оскільки під час потрапляння снарядів в окоп і подальшого обвалення ґрунту, позивач втратив телефон, він не міг ні з ким зв`язатися. Перебуваючи в дезорієнтованому стані, позивач пішов від обстріляних позицій в пошуках допомоги. 10.02.2025 орієнтовно у вечірній час позивача помітили військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_2 ОМБр), які надали йому допомогу. 11.02.2025 позивача евакуаційним автомобілем доставили до найближчої передової хірургічної групи (ПХГ) бригади для надання медичної допомоги ( АДРЕСА_1 ), а надалі він був евакуйований до стабпункту 66 ОМБр Слов`янськ, звідки його направили до Дніпропетровської міської клінічної лікарні № 16. Вже перебуваючи в лікарні м. Дніпро, ОСОБА_1 , після покращення стану зміг розповісти про обставини отримання травми, що відображено у виписці № 1396/8 від 13.02.2025, та вказав, що травми отримано 09.02.2025 при виконанні службових обов`язків. 
З 12.02.2025 по 13.02.2025 позивач знаходився на лікуванні в опіковому відділенні КНП “Міська клінічна лікарня № 16 Філії 3 Дніпропетровської міської ради” з подальшим направленням на лікування в м. Луцьк. З 14.02.2025 по 06.06.2025 КП “Медичне об`єднання Луцької міської ТГ”. З 15.09.2025 по 10.10.2025 позивач перебував на лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_3 ).
Під час розгляду судової справи № 240/17400/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання надати довідки, від військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення до яких відповідачем було додано матеріали службового розслідування відносно позивача за фактом самовільного залишення частини (Акт службового розслідування від 14.03.2025 № 917/66/ОКП та Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1323/ОКП про результати службового розслідування з`ясування причин і обставин самовільного залишення вогневої позиції солдатом ОСОБА_1 ). З вказаних матеріалів службового розслідування вбачається, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 141 від 08.02.2025 рядового ОСОБА_1 , оператора відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , відсутність якого було виявлено о 08.00 08.02.2025 під час перевірки особового складу в місці тимчасового розташування роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місцезнаходження військовослужбовця невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає, вважати таким, що залишив військову частину.
Службовим розслідуванням встановлено, що близько 08:00 08.02.2025 під час ротації особового складу роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , був виявлений факт самовільного залишення бойової позиції (без зброї), а саме відсутність солдата ОСОБА_1 . Прийняті заходи, щодо пошуків результатів не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, його місцезнаходження невідоме.
Наказом від 14.03.2025 № 1323/ОКП “Про результат розслідування з`ясування причин і обставин самовільного залишення вогневої позиції солдатом ОСОБА_1 встановлено факт самовільного залишення частини понад 3 доби в умовах воєнного стану солдатом ОСОБА_1 та факт залишення поля бою.
З вказаним наказом позивач не погоджується, вважає його протиправним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, тому звернувся до суду з позовом. 
Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні). Витребувано у військової частини НОМЕР_1 копію бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № БР/509 дск ОКП ПОКРОВСЬКЕ від 04.02.2025 командира роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , про залучення до організації чергування на бойовій позиції “Яма” оператора відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , копії бойових розпоряджень про залучення до організації чергування на бойовій позиції “Яма” військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 в період з 04.02.2025 по 10.02.2025, копії бойових розпоряджень про направлення головного сержанта роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_4 старшого сержанта ОСОБА_2 , оператора взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 та командира 2 відділення взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 08.02.2025 на бойову позицію “Яма”.
05.12.2025 до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він вказує, що 14.03.2025 військовою частиною НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 . Службовим розслідуванням встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № БР/509 дск ОКП ПОКРОВСЬКЕ від 04.02.2025 командира роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , оператора відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , залучено до організації чергування на бойовій позиції “Яма”. Письмовими поясненнями головного сержанта роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_2 , підтверджується той факт, що близько 08:00 08.02.2025 під час ротації особового складу роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , був виявлений факт самовільного залишення бойової позиції (без зброї), а саме відсутність солдата ОСОБА_1 . Прийняті заходи, щодо пошуків результатів не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав. Місцезнаходження його не відоме. Аналогічні письмові пояснення надали оператор взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 та командир 2 відділення взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 . Щодо травми отриманої позивачем під час перебування на бойовій позиції відповідач вказує, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1323/ОКП від 14.03.2025 встановлено факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 , що мало місце 08.02.2025. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1396/8 від 13.02.2025, вбачається, що отримана ОСОБА_1 травма у вигляді холодової травми, відмороження 2-3 ступеня кистей та стоп у реактивному періоді мала місце 09.02.2025. Враховуючи, що травма була отримана в період самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини, надання відповідної довідки командуванням військової частини НОМЕР_4 є неможливим. 
Позивач, заперечуючи проти відзиву, подав до суду відповідь на відзив, в якому звертає увагу суду, що відповідачем не проведено належного розслідування за фактом отримання травм позивача, службове розслідування за фактом самовільного залишення частини проведено зі значними порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що в пояснення осіб, які встановили та підтвердили факт відсутності позивача, наявних в матеріалах службового розслідування, вказано ідентичні тексти: “По суті заданих мені запитань можу пояснити наступне, що 08.02.2025 о 08.00 під час ротації особового складу роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , на території Великоновосілківської селищної об`єднаної територіальної громади Донецької області виявлено відсутність оператора відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , який самовільно залишив бойову позицію. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місце знаходження невідоме, прийняті заходи щодо пошуку солдата ОСОБА_1 результатів не дали. Зброя, засоби індивідуального захисту, видані солдату ОСОБА_1 знаходяться в розташуванні підрозділу.” З вказаних пояснень випливає, що ці три військовослужбовці особисто виявили відсутність ОСОБА_1 на бойовій позиції “Яма” 08.02.2025. Слід зауважити, що згідно норм чинного законодавства військовослужбовець не може залишити місце дислокації (тимчасове місце дислокації) частини/підрозділу та вибувати на бойову позицію без відповідного наказу/розпорядження командира.
Звертає увагу, що з наданих відповідачем додатків до наказу від 16.03.2025 № 1325/окп вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_2 взагалі не виконував бойове розпорядження 08.02.2025. Військовослужбовець ОСОБА_3 ще 01.02.2025 вибув на бойові позиції і перебував там до 28.02.2025. Військовослужбовець ОСОБА_4 ще 03.02.2025 вибув на бойові позиції і перебував там до 10.02.2025. Позивач запевняє, що даній справі відповідач перекручує факти та приховує від суду всі дійсні обставини, також зазначає, що вищевказані військовослужбовці які давали показання в акті службового розслідування не перебували з позивачем під час виконання бойових обов`язків на чергуванні на бойовій позиції “Яма”, Відповідач свідомо не надає документи, витребувані судом, і тому позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
22.12.2025 до суду надійшло повторне клопотання від представника позивача про витребування доказів у справі.
24.12.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, в яких зазначено, що з метою об`єктивного розгляду справи та на виконання ухвали Житомирського окружного адміністративного суду про витребування доказів у справі від 21.11.2025 військовою частиною НОМЕР_1 у відзив на позов додавався витяг з наказу “Про виплату військовослужбовцям військової частини додаткової винагороди НОМЕР_1 ” від 16.03.2025 № 1325/окпЄ де вказані військовослужбовці, які виконували бойові завдання згідно з журналом бойових дій в лютому 2025 року в роті радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 . В зв`язку із цим у позивача та його представника наявна інформація про перелік осіб, які виконували бойові завдання згідно з журналом бойових дій в лютому 2025 року в роті радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 . Звертає увагу, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 21.10.2025 в справі № 932/14821/25, від 27.10.2025 № 932/16120/25 якими зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ, протягом 24 годин після отримання копії цієї ухвали, внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань інформацію, викладену у повідомленні командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2025 № 1884/3673, від 12.10.2025 вих. № 1884/16430 про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.
Ухвалою суду від 16.01.2026 витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № БР/509 дск ОКП ПОКРОВСЬКЕ від 04.02.2025 командира роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 про залучення до організації чергування на бойовій позиції “Яма” оператора відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .
07.04.2026 на виконання вимог ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 про витребування доказів відповідачем надано витяг з бойового розпорядження від 04.02.2025 № БР/509 дск, витяг із журналу бойових дій інв.№ 63т від 01.02.2025.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке. 
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу № 335 від 23.11.2024 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025 № 141 рядового ОСОБА_1 , оператора відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , відсутність якого було виявлено о 08:00 08.02.2025 під час перевірки особового складу в місці тимчасового розташування роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місцезнаходження військовослужбовця невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає, вважається таким, що самовільно залишив військову частину. 3 08.02.2025 знятий з всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 , з продовольчого забезпечення (триразового харчування за каталогом) при РВЗ військової частини НОМЕР_1 з сніданку 09.02.2025, з грошового - відповідно до вимог пункту 15 розділу 1 положення "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025 № 689/ОКП “Про призначення службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі солдата ОСОБА_1 ”, начальником групи з`ясувань обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14,03.2025 № 1323/ОКП визначено службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025 № 689/ОКП “Про призначення службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі солдата ОСОБА_1 ”, вважати завершеним. Факт самовільного залишення військової частини тривалістю понад 3 (три ) доби в умовах воєнного стану оператором відділення управління взводу управління взводу управління роти радіотехнічної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 вважати встановленим. Факт самовільного залишення поля бою оператором відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 вважати встановленим. 
В акті службового розслідування зазначено, що факт самовільного залишення ОСОБА_1 частини підтверджується письмовими поясненнями головного сержанта роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_2 , оператора взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 та командира 2 відділення взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 .
11.02.2025 позивач звернувся до пункту Стабілізаційного пункту А1619 59 б/п, про що отримав картку огляду форми № 100 від 11.02.2025, в якій зазначено, що позивач отримав поранення в с. Новопавлівка Покровського району Донецька область. Діагноз: гострий стресовий розлад, контузія правого ока, кон`юнктивіт, обмороження обох кистей, в ділянці правого ліктьового суглобу, обох стоп 2б ступеню. Уточнений діагноз: Контузія правого ока. Травматичий кон`юнктивіт правого ока. Обмороження обох кистей. Обмороження обох стоп. Евакуйований до ВМГ лікарні.
У період з 12.02.2025 по 13.02.2025 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні КНП “Міська клінічна лікарня № 16 Дніпровської міської ради”, діагноз: Т34.9 Холодова травма. Відмороження 2-3 ст. кистей та стоп в реактивному періоді, що підтверджується випискою від 13.02.2025 № 1396/8 та довідкою від 13.02.2025 № 191, виданою КНП “Міська клінічна лікарня № 16 філія 3 Дніпропетровської міської ради.
14.02.2025 КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” позивачу була видана довідка від 14.02.2025 № 546 в тім, що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 14.02.2025 з діагнозом: Холодова травма.
Позивач вважає, що відповідачем в межах спірних правовідносин не було об`єктивно та у повному обсязі досліджено обставини зникнення солдата ОСОБА_1 , а висновок щодо самовільного залишення ним військової частини було прийнято без урахування всіх істотних обставин, що свідчить про його неповноту та протиправність та є підставою для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1323/ОКП.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України від 24.03.1999 № 551-XIV, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.
У відповідності до положень статей 1,2 Закону № 551-ХІУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно зі статтею 3 Закону № 551-ХIV військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
При цьому, в розрізі положень статті 4 Закону № 551-ХIV військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
У силу вимог пунктів 83-86 Закону № 551-XIV на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
У той же час, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371.
За змістом пункту 3 розділу II Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно з пунктом 1 розділу III Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили.
Після підписання, акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1-2 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку № 608, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
- знати підстави проведення службового розслідування;
- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
За змістом пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
За результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку № 608).
Пунктами 1, 3, 6 розділу ІІ Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604 (надалі також Інструкція № 604), за своєчасність та об`єктивність надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, скоєні (вчинені) військовослужбовцями або працівниками (під час виконання службових обов`язків, у робочий час), що сталися у військових частинах, відповідають командири (начальники) військових частин.
Командири (начальники) військових частин про кожний виявлений факт ненадання інформації про подію, кримінальне правопорушення, військове адміністративне правопорушення та адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначають службове розслідування, після завершення якого надають письмові доповіді за підпорядкованістю та до відповідного органу управління Військової служби правопорядку, зазначаючи вжиті заходи до службових осіб, які не надали доповідь.
Відповідно до пунктів 21-22 розділу ІІ Інструкції № 604 про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.
Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової військової служби, його нез`явлення вчасно зі звільнення в розташування військової частини, у разі призначення або переведення до іншого місця служби, нез`явлення з відрядження, відпустки або закладу охорони здоров`я командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно (негайно протягом 15 хвилин) - з моменту встановлення факту самовільного залишення частини, а протягом 12 годин з моменту надання усної доповіді - письмово.
Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (працівником - місця несення служби) зі зброєю оперативний черговий (черговий) військової частини негайно з моменту встановлення факту самовільного залишення військової частини або місця служби доповідає командиру (начальнику) військової частини та повідомляє оперативного чергового органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. 
Отже, за змістом вказаних норм у випадку самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, з метою встановлення вини такого військовослужбовця, а також уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню таких дій, проводиться службове розслідування. Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями, нез`явлення з закладу охорони здоров`я, командири (начальники) військових частин протягом доби доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. 
Суд наголошує, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведеність вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину. У разі не встановлення обставин при яких військовослужбовець залишив місце служби, для визнання військовослужбовця таким, що зробив це самовільно, необхідно перевірити наявність чи відсутність фактів, умов, чинників тощо, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати про відсутність інших причин відсутності військовослужбовця на місці служби.
Як встановлено судом, підставою для прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 14.03.2025 № 1323/ОКП "Про результат розслідування з`ясування причин і обставин самовільного залишення вогневої позиції солдатом ОСОБА_1 ", слугував рапорт командира радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 № 46/огп/1261 від 08.02.2025, в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025 № 689/ОКП.
Зі змісту Акту службового розслідування від 14.03.2025, затвердженого начальником групи з`ясування обставин причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 , слідує, що відповідно до пояснень сержанта роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_2 , підтверджується той факт, що близько 08:00 08.02.2025 під час ротації особового складу роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 на території Великоновосілківської селищної об`єднаної територіальної громади Донецької області був виявлений факт самовільного залишення бойової позиції (без зброї), а саме відсутність солдата ОСОБА_1 . Прийняті заходи, щодо пошуків результатів не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав. Місцезнаходження його не відоме.
Аналогічні письмові пояснення надали оператор взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 та командир 2 відділення взводу управління роти радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 . 
Суд звертає увагу, що на виконання ухвали суду від 16.01.2026 про витребування доказів суду надано розпорядження від 04.02.2025 № БР/509 дск, в якому вказано командиру роти радіоелектронної боротьби для забезпечення безперервної роботи засобів радіоелектронної боротьби ДАМБА організувати чергування двох розрахунків на позиції "ЯМА". В перший розрахунок призначити командира 2 відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби роти радіоелектронної боротьби солдата ОСОБА_7 та оператора 1 відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби роти радіоелектронної боротьби солдата ОСОБА_8 . В другий розрахунок призначити оператора відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби солдата ОСОБА_1 та оператора 1 відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби роти радіоелектронної боротьби старшого солдата ОСОБА_9 . Організувати і проводити ротацію розрахунків на позицію РЕБ "ЯМА" не частіше, ніж через 5 діб, починаючи з 04.02.2025.
Таким чином, в акті службового розслідування не відображено свідчень військовослужбовців, які перебували безпосередньо на бойових позиціях разом із позивачем. Відсутність їхніх пояснень у матеріалах справи свідчить про однобічність розслідування та порушення принципу всебічного з`ясування обставин події.
Суд також звертає увагу на те, що пояснення трьох військовослужбовців - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - покладені в основу висновків акту службового розслідування, є дослівно ідентичними. Це суперечить загальним засадам доказування, оскільки самостійні показання різних осіб, навіть щодо одних і тих самих подій, не можуть збігатися до слова. Ідентичність текстів свідчить про те, що пояснення або складалися за єдиним шаблоном, або не є результатом самостійного опитування кожного з них, що ставить під сумнів дотримання вимог розділу IV Порядку № 608 щодо об`єктивного збору пояснень. Крім того, з наданих відповідачем витягів із наказу від 16.03.2025 № 1325/ОКП убачається, що ОСОБА_2 у відповідний період не виконував бойових завдань згідно з журналом бойових дій, тоді як ОСОБА_3 перебував на бойових позиціях з 01.02.2025, а ОСОБА_4 - з 03.02.2025. Отже, пояснення ОСОБА_2 не могли стосуватися безпосередніх спостережень на бойовій позиції "Яма", а підпис під ідентичним текстом свідчить про формальний підхід до опитування осіб під час розслідування. 
Також суд критично ставиться до тверджень відповідача, що під час службового розслідування та на дату його складання 14.03.2025 були відсутні відомості про місце перебування ОСОБА_1 .
Суд також вважає за необхідне окремо зупинитися на встановленні оспорюваним наказом "факту залишення поля бою" як самостійного порушення. Залишення поля бою є поняттям, що має самостійне правове значення та пов`язане з умисним відходом військовослужбовця з бойових позицій під час безпосереднього бойового контакту. Матеріали службового розслідування не містять жодного встановленого факту щодо бойової обстановки в момент відсутності позивача, мотивів його дій та їх свідомого характеру. Акт розслідування не відображає оцінки обставин, за яких позивач опинився поза позицією. За умов, коли позивач отримав медичну допомогу, що підтверджується медичними документами, а його зброя залишалася на місці, кваліфікація події як "залишення поля бою" без відповідного обґрунтування є передчасною .
Суд звертає увагу, що згідно з пунктами 233, 234, 246, 247, 248, 254, 255, 259, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).
Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.
Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.
Диспансеризація включає медичний контроль за станом здоров`я особового складу, активне завчасне виявлення захворювань, вивчення умов служби і побуту військовослужбовців, виявлення факторів, які негативно впливають на їх здоров`я, проведення профілактичних і лікувально-оздоровчих заходів.
Медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення: щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті; медичних оглядів; поглиблених і контрольних медичних обстежень.
Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
У медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.
На стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).
Пунктом 58, 59 Статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Згідно з пунктом 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підпунктом "б" пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини та медичний огляд ВЛК позивач міг бути направлений прямим начальником командиром військової частини за висновком лікаря військової частини.
У разі отримання рапорту командир військової частини зобов`язаний розглянути і вирішити поставлені у ньому питання щодо проходження військовослужбовцем військової служби та надати військовослужбовцю відповідну відповідь.
Суд звертає увагу, що у разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України "Про екстрену медичну допомогу" кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.
Разом із тим, статтею 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Отже, позивач мав право самостійно звернутись до державних або комунальних закладів охорони здоров`я задля отримання екстреної медичної допомоги, та зобов`язаний був повідомити працівників медичного закладу, що проходить військову службу та доповісти про звернення безпосередньому командиру (начальнику).
Суд наголошує, що 11.02.2025 позивач самостійно звернувшись за екстреною медичною допомогою до Стабілізаційного пункту А1619 59 б/п, про що отримав картку огляду форми № 100 від 11.02.2025, в якій зазначено, що позивач отримав поранення в с. Новопавлівка Покровського району Донецька область, та зазначено, що ОСОБА_1 в званні солдата військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому в усіх закладах перебування на лікуванні: з 12.02.2025 по 13.02.2025 в опіковому відділенні КНП “Міська клінічна лікарня № 16 Філії 3 Дніпропетровської міської ради”, з подальшим направленням на лікування в м. Луцьк. З 14.02.2025 по 06.06.2025 КП "Медичне об`єднання Луцької міської ТГ", з 15.09.2025 по 10.10.2025 на лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_3 ) в кожній виписці та довідці позивача було вказано, що ОСОБА_1 є солдатом військової частини НОМЕР_1 .
Суд звертає увагу, що згідно з Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України" про прибуття на лікування всіх військовослужбовців, які поступили безпосередньо до закладів охорони здоров`я (установ) і яких було підібрано на полі бою чи на морі, та тих, які прибули особисто без медичної картки з районів бойових дій, а також про виписку таких військовослужбовців із закладів охорони здоров`я (установ), керівники цих закладів (установ) не пізніше наступного дня після їх прибуття (виписки) зобов`язані повідомити командирів військових частин (керівників медичних підрозділів військових частин). У разі неможливості встановлення військових частин в яких проходять службу такі військовослужбовці, керівники закладів (установ) охорони здоров`я державної та комунальної власності інформують про це найближчий до них заклад охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.
У разі відсутності відомостей про військову частину або якщо складно встановити особу військовослужбовця, керівники закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України інформують підрозділ Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого знаходиться заклад охорони здоров`я (установа), для вжиття заходів щодо встановлення особи військовослужбовця, військової частини, у якій він проходить військову службу або з якої був доставлений на лікування. Керівники закладів (установ) охорони здоров`я державної та комунальної власності інформують про такі випадки найближчий до них заклад охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.
Керівники закладів (установ) охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, на підставі наданої закладами охорони здоров`я (установами) державної та комунальної власності інформації, не пізніше наступного дня після прибуття військовослужбовців до закладів охорони здоров`я (установ) або їх виписки з цих закладів (установ) зобов`язані повідомити командирів військових частин (керівників медичних підрозділів військових частин) та службу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_4 з наданням іменного списку військовослужбовців, які поступили на стаціонарне лікування (обстеження) до закладу охорони здоров`я (установи) та вибули з нього (додаток 51), яка, у свою чергу, доводить отриману інформацію до кадрових центрів видів Збройних Сил та служб персоналу окремих родів військ (сил) Збройних Сил.
Тобто виходячи з вищевказаної інструкції Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня № 16 філія Дніпропетровської міської ради", в яку доставили позивача, повідомила відповідача про надходження до лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, відповідач знав про перебування позивача на лікуванні, хоча не взяв це до уваги.
Зазначений факт є істотним з огляду на вимоги пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608, відповідно до якого службове розслідування проводиться, серед іншого, для встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби. Проте особа, що проводила розслідування, не вжила жодних заходів для отримання інформації від медичних закладів, в яких перебував позивач, не запросила його медичних документів та не долучила їх до акта розслідування. Відповідно, висновок про "самовільне" залишення позиції було зроблено без дослідження усіх обставин, що прямо суперечить меті та завданням службового розслідування, визначеним Порядком № 608. 
Крім того, при проведенні розслідування порушено права позивача, визначені приписами пункту 3 розділу IV Порядку № 608, зокрема:
- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять.
Водночас, суд враховує, що безпосередньому керівнику позивача у військовій частині НОМЕР_1 - старшому лейтенанту ОСОБА_10 було достеменно відомо де перебуває позивач станом на час службового розслідування, адже старший лейтенант ОСОБА_10 засобами мобільного зв`язку (23.02.2025 тобто під час проведення службового розслідування), а саме застосунком "WhatsApp" повідомив сестру позивача про те, що їй потрібно надати документи, що стосуються перебування ОСОБА_1 на лікуванні, для подальшого передання їх начальнику медичної служби.
Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 не вжито всіх заходів для всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин відсутності позивача. Отже, мета і завдання службового розслідування відносно ОСОБА_1 належним чином не досягнуті.
Надані суду матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчиненого ОСОБА_1 проступку мали місце, встановлені повно і всебічно. Тобто матеріали службового розслідування не містять повних і об`єктивних підтверджень факту самовільного залишення ОСОБА_1 вогневої позиції.
Суд зазначає, що застосування відповідачем методу виключення фактів не є правомірним у спірних правовідносинах, оскільки висновок про самовільне залишення військовослужбовцем військової служби має бути підтверджений відповідними доказами.
За таких обставин, враховуючи приписи частини 2 статті 9 КАС України, з метою ефективного поновлення порушених прав позивача, слід визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1323/ОКП "Про результат розслідування з`ясування причин і обставин самовільного залишення вогневої позиції солдатом ОСОБА_1 " та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування з урахуванням висновків суду даного рішення.
Суд також враховує, що оспорюваний наказ спричинив для позивача конкретні негативні правові наслідки: призупинення нарахування грошового забезпечення з 08.02.2025, ненарахування додаткової винагороди та премії, а також неможливість реалізації права на отримання виплати у зв`язку з пораненням та постановки в чергу на безоплатне протезування, що підтверджується позовною заявою та медичними документами у справі. Враховуючи те, що позивачу внаслідок отриманих травм ампутовано стопи обох ніг та пальці рук, збереження в силі протиправного наказу створює для нього невідворотні перешкоди у реалізації законних прав на соціальний захист як військовослужбовця. Зазначені обставини додатково підтверджують наявність порушеного права і необхідність його ефективного судового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Суд зазначає, що відповідач у відзиві посилався на порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України. Однак відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку № 608 наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності доводиться до відома військовослужбовця особисто під підпис із зазначенням дати доведення. Матеріали справи не містять доказів того, що оспорюваний наказ від 14.03.2025 № 1323/ОКП у встановленому порядку було доведено до позивача. З наявних у справі матеріалів убачається, що позивач дізнався про зміст наказу лише 16.10.2025 - після отримання його копії в рамках судової справи № 240/17400/25. Позовну заяву подано в межах місячного строку, обчисленого з цієї дати, тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Водночас позивач у позовній заяві просить суд лише скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1323/ОКП.
Суд також зазначає, що частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві. Наприклад, позивач просить визнати протиправними дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, однак не просить суд зобов`язати його вчинити певні дії чи прийняти рішення (або навпаки); просить визнати протиправним акт індивідуальної дії, однак не просить суд про його скасування тощо.
Отже, суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, однак відповідно до імперативних вимог процесуального законодавства.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/1457/17, від 11.12.2018 у справі № 802/295/17-а, від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а тощо.
Таким чином, принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду. Вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких відхід обґрунтований судом у судовому рішенні.
За правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом. 
Суд зазначає, що саме по собі скасування оспорюваного наказу не є достатнім для повного поновлення порушених прав позивача. Наслідком скасування наказу є лише усунення протиправного акта з правового поля, однак питання про дисциплінарну відповідальність позивача залишається юридично неврегульованим, що само по собі зберігає стан правової невизначеності щодо його статусу як військовослужбовця. Враховуючи, що підставою для скасування наказу є порушення порядку проведення службового розслідування, а не встановлення відсутності самого факту правопорушення, ефективне поновлення прав позивача можливе виключно шляхом проведення нового службового розслідування з дотриманням усіх вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2019 № 608, зокрема: із залученням позивача до участі в розслідуванні та забезпеченням йому права надавати пояснення; із витребуванням і дослідженням медичних документів щодо стану здоров`я позивача на момент подій; із опитуванням усіх осіб, які безпосередньо перебували на бойовій позиції "Яма" у відповідний період; та із встановленням причинного зв`язку між обставинами відсутності позивача та фактом виконання ним обов`язків військової служби. Лише за умови проведення повторного службового розслідування з урахуванням викладених вимог може бути забезпечено справедливий і всебічний розгляд обставин події, що відповідатиме принципу верховенства права та гарантіям належного урядування, закріпленим у практиці Європейського суду з прав людини.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 № 18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
У рішенні Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграфу 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом із цим, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1323/ОКП "Про результат розслідування з`ясування причин і обставин самовільного залишення вогневої позиції солдатом ОСОБА_1 ".
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування щодо ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин та висновків, викладених у цьому рішенні суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  11 травня 2026 р.

11.05.26