Березівський районний суд Одеської області 

19.05.2026
Справа № 494/1357/25
Провадження № 2/494/83/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2026 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді - Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання -Авдєєвої С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління у справах дітей Заводського району м. Миколаєва, Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, Служба у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області про відібрання малолітньої дитини в матері без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, -
В С Т А Н О В И В:
09.12.2025 року з Одеського апеляційного суду до Березівського районного суду Одеської області надійшла справа №494/1357/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління у справах дітей Заводського району м. Миколаєва про відібрання малолітньої дитини в матері без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, для продовження розгляду.
09.12.2025 року канцелярією суду проведено автоматизований розподіл даної судової справи раніше визначеному складу суду та передано судді Римар І.А, для розгляду.
Суд також вважає зазначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями на території колишнього Миколаївського, частини Лиманського та Березівського районів, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України.
Ухвалою суду від 12.12.2025 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.01.2026 року.
Ухвалою суду від 15.01.2026 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб Службу у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області та Службу у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що з 2020 року по грудень 2023 року спільно проживав однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку 2024 року ОСОБА_2 переїхала до своїх родичів в м. Березівка Одеської області, син проживав разом з нею. ОСОБА_1 вважає, що відповідач утримує дитину незаконно, бажає, щоб син проживав разом з ним. Дитина знаходиться без догляду, ОСОБА_2 не займається сином, у спілкуванні батька з сином чинить перешкоди. За місцем проживання батька дитини є всі належні житлово-побутові умови, є окрема дитяча кімната, відповідач працює та має стабільний дохід, постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, дуже любить сина та бажає, щоб хлопчик проживав разом з ним. Відповідач ніде не працює, не має доходу, зловживає спиртними напоями, майже не займається вихованням дитини. У зв`язку з вищевказаним позивач просить відібрати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 , та передати на його виховання батька, також визначити місце проживання хлопчика за адресою проживання позивача.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 02.08.2026 року.
В судове засідання 19.05.2026 року представник позивача не з`явився, водночас подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.123).
В судові засідання 15.01.2026 року, 09.03.2026 року, 22.04.2026 року та 19.05.2026 року відповідач не з`явилась, будь-яких заяв чи клопотань не надсилала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, так на її адресу направлялись судові повістки про виклик до суду, однак конверти повернулись з відповідними відмітками (81,92,104,121), також ОСОБА_2 повідомлялась про судові засідання, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.117-118), а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 
Представник третьої особи Управління у справах дітей Заводського району м. Миколаєвау судове засідання 19.05.2026 року не з`явилась, 09.01.2026 року до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.69).
Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області у судове засідання 19.05.2026 року також не з`явилась, 21.04.2026 року до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що заяв та клопотань не має (а.с.107).
Представник третьої особи Служби у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання 19.05.2026 року не з`явилась, однак 26.03.2026 року на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с.106).
Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». 
За таких обстави, у зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України, з урахуванням клопотання представника позивача, представників третіх осіб про розгляд справи за їх відсутності та неявки відповідача, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.
В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, врахувавши позицію представника позивача щодо позовних вимог, ігнорування викликів до суду відповідачами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі – СК України), передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до положень частини 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.06.2024 року (а.с.5).
Довідками з управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області від 30.08.2024 року та від 05.09.2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України та отримує заробітну плату (а.с.6-7).
ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївського обласного центру психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради за медичною допомогою не звертався, про що свідчить довідка від 10.09.2024 року (а.с.9).
ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_4 взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, мають фактичне місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 , про вказане свідчать довідки від 29.04.2022 року (а.с.10-11).
Актом обстеження умов проживання за місцем проживання позивача: АДРЕСА_2 , підтверджується, що для дитини облаштовано окрему кімнату, є всі необхідні речі та предмети для проживання дитини (а.с.14).
Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у кімнатах чисто, тепло та затишно, будинок оснащено меблями та побітовою технікою, однак дитячої кімнати облаштованої для проживання дитини та іграшок немає, з пояснень господарів будинку ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_3 не проживає у будинку з початку 2025 року (а.с.109).
За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 17.04.2026 року відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01.11.2021 року по 17.04.2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено (а.с.110).
Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 22.04.2026 року вбачається, що дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.01.2024 року виїхав з території України з пункту пропуску Шегині (а.с.111).
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер.
З наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що відповідач належним чином не виконує батьківські обов`язки щодо належного виховання та розвитку неповнолітнього сина, а також те, що ОСОБА_2 разом з сином ще 13.01.2024 року виїхала за кордон, чим позбавила позивача спілкуванню з хлопчиком, батько не має змоги піклуватися про дитину, приймати участь у його вихованні та утриманні, взагалі батьку невідома доля дитини, залишення дитини у ОСОБА_2 може бути небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини.
Батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та проведення часу. Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може нівелювати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту неповнолітньої дитини з батьком.
Більш того, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дитини у відповідача без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення в подальшому залишення її без догляду.
Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач, відповідно до частини 3 статті 170 СК України, не позбавлена можливості повернути дитину. Суд зауважує, що відібрання дитини у матері це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов в частині відібрання дитини у матері слід задовольнити та відібрати неповнолітню дитину у ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.
При цьому суд зауважує, що відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом.
Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, враховуючи право дитини розвиватись в спокійному, стійкому, безпечному та забезпеченому середовищі, в атмосфері емоційної стабільності та піклування, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому позовна вимога про відібрання у останньої дитини підлягає задоволенню.
Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини у справі «Новак проти Чеської Республіки», в якому зазначено, що органи держави зобов`язані вживати всіх розумних заходів для запобігання фактичному розриву зв`язків між дитиною і другим із батьків.
У даному рішенні зазначено, що ключовою проблемою у цій справі стало не саме остаточне рішення щодо опіки, а відмова національних судів оперативно реагувати на зміну ситуації через застосування тимчасових заходів. На думку Суду, така бездіяльність призвела до поступового закріплення фактичного становища, яке виникло після одностороннього переїзду матері з дітьми. У результаті можливість батька домогтися спільної або навіть одноосібної опіки була зведена фактично до теоретичної.
Суд додатково вказує, що кожна дитина має право на захист своїх цивільних прав, а цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд оцінює доводи обох сторін та ухвалює рішення на підставі встановлених обставин на підставі належних, допустимих, достатніх і достовірних доказах. ЦПК України також передбачена можливість здійснення заочного розгляду справи, чим законодавець забезпечив можливість захисту інтересів особи у випадку неможливості заслухати позицію відповідача та оцінити його доводи. Суд вважає, що позивачем зібрано достатньо доказів, що свідчать про наявність ознак ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім того, при вирішенні спору судом враховано, що визначений спосіб захисту передбачений законодавцем в першу чергу не з метою впливу на неправомірну поведінку відповідача, який ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, тобто при такому вирішенні спору також буде досягнуто справедливий баланс інтересів як дитини, в інтересах якої звернувся позивач, яка не отримує належного виховання, від особи яка ухиляється від виховання дитини, а отже не виконує свої батьківські обов`язки, так і держави, яка відповідно до статті 3 Конституції України, статті 52 Конституції України, а також статей 5, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язана забезпечити охорону життя, здоров`я, честі та гідності дитини, її всебічний розвиток та захист від жорстокого поводження, недбалого ставлення або загрози її життю і здоров`ю.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою . Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц, висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору.
У пункті 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, закріплено, що під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.
Враховуючи наведене суд зазначає, що висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини в будь-якому випадку повинен бути наданий відповідним органом опіки та піклування. Однак, в матеріалах справи відсутній вищевказаний висновок органу опіки та піклування, вказана обставина позбавляє суд можливості об`єктивно розглянути справу по суті та ухвалити законне рішення. Таким чином вимога позивача про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з ним задоволенню не підлягає.
Водночас, задля можливої подальшої долі дитини та прав батьків на її виховання, суд вважає за необхідне зобов`язати Службу у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області та Службу у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області вирішити питання щодо участі батьків у вихованні дитини, після її відібрання у матері.
Керуючись ст.ст.141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 51, 150, 152, 155, 164, 170, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління у справах дітей Заводського району м. Миколаєва, Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, Служба у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області про відібрання малолітньої дитини в матері без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини – задовольнити частково.
Відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення матері батьківських прав, та передати дитину на виховання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зобов`язати Службу у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області та Службу у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області вирішити питання щодо участі батьків у вихованні дитини, після її відібрання
В іншій частині позову – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Третя особа: Управління у справах дітей Заводського району м. Миколаєва, Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області (адреса: вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, код ЄДРПОУ 24060001).
Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області (адреса: пл. Генерала Плієва, 9, м. Березівка Одеської області, код ЄДРПОУ 43833861).
Третя особа: Служба у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області (адреса: пл. Шевченка, 1, м. Березівка Одеської області, код ЄДРПОУ 35403939).
У зв`язку з надмірним навантаженням та перебування судді на навчаннях у Національній школі суддів України з 25.05.2026 року по 27.05.2026 року, повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.05.2026 року.

Суддя І.А. Римар