ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. Справа№ 927/640/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

без виклику представників сторін,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальності «Сіверавіа»
про ухвалення додаткового рішення 
при розгляді апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.10.2025 (повний текст складено 23.10.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.11.2025 (повний текст складено 03.11.2025)
у справі № 927/640/25 (суддя Сидоренко А.С.) 
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях
до Товариства з обмеженою відповідальності «Сіверавіа»
про стягнення 754 128,49 грн,

в с т а н о в и в :
Короткий зміст і підстави заявлених вимог.
27.03.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальності «Сіверавіа» (далі - Товариство) адвокат Підгорний К.Є. сформував у системі «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №927/640/25 (далі - заява). 
У заяві Товариство просить ухвалити додаткове рішення у справі №927/640/25, яким стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - Фонд) на користь Товариства витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.
Заявник зазначив, що представник Товариства адвокат Підгорний К.Є. у засіданні Північного апеляційного господарського суду у справі № 927/640/25, яке відбулося 23.03.2026, до закінчення судових дебатів заявив про те, що докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції будуть подані у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України, після ухвалення рішення у справі.
На обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що поніс пов`язані із розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Реальність, обґрунтованість та пропорційність витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір підтверджується документами, копії яких додаються, а саме: договором про надання правничої допомоги від 07.07.2025, укладеним між Товариством як замовником та адвокатом Підгорним К.Є. як адвокатом; додатковою угодою від 15.01.2026 до договору про надання правничої допомоги від 07.07.2025, укладеного між Товариством як замовником та адвокатом Підгорним К.Є. як адвокатом; ордером адвоката Підгорного Костянтина Євгенійовича на надання правничої допомоги Товариству в Північному апеляційному господарському суді; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 05.12.2008 №419, виданим адвокату Підгорному К.Є.; рахунком від 24.03.2026 №1 на суму 5 000,00 грн; актом від 24.03.2026 здачі-прийняття наданих послуг для підтвердження розміру вартості правничої допомоги (гонорару) згідно договору про надання
правничої допомоги від 07.07.2025; платіжною інструкцією Товариства від 27.03.2026 №1400 на суму 5 000,00 грн; рекомендаціями щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, що затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.05.2025 №142 (оригінал знаходиться в Раді адвокатів Чернігівської області).
Також заявник просив розглянути подану ним заяву без його участі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду заяви по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 27.03.2026 заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі №927/640/25 передано колегїї у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 прийнято до розгляду заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі №927/640/25. Розгляд заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі №927/640/25 постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи. Запропоновано учасникам справи надати свої заперечення щодо заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі №927/640/25.

Позиції учасників справи.
Від Фонду заяв, клопотань, пояснень, тощо щодо поданої Товариством заяви не надійшло.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.
20.06.2025 Фонд сформував у системі «Електронний суд» позовну заяву, у якій просив Господарський суд Чернігівської області стягнути з Товариства 754 128,49 грн штрафних санкцій, з яких 607 224,72 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 146 903,77 грн 3% річних від простроченої суми.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.10.2025 позов Фонду до Товариства про стягнення 754 128,49 грн залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.11.2025 заяву від 20.10.2025 Товариства про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю. Стягнуто з Фонду на користь Товариства 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, Фонд звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.10.2025 та додаткове рішення від 03.11.2025 у справі №927/640/25 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Фонду - стягнути з Товариства на користь Фонду штрафні санкції в сумі 754 128,49 грн та судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 22 623,85 грн.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог Фонду заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.
Фонд надав відповідь на відзив, у якій навів доводи, що, на якого думку, спростовують доводи відзиву Товариства. 
Товариство, у свою чергу, надало заперечення на відповідь на відзив.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 апеляційну скаргу Фонду на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.11.2025 у справі №927/640/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Чернігівської області від13.10.2025 та додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від03.11.2025 у справі №927/640/25 залишено без змін.

27.03.2026 до апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» від представника Товариства адвоката Підгорного К.Є. надійшла заява, в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення у справі №927/640/25, яким стягнути з Фонду на користь Товариства витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.
Обґрунтування цієї заяви наведено вище за текстом цієї постанови.
З наданих заявником документів суд встановив таке.
07.07.2025 Товариство (замовник) уклало з адвокатом Підгорним К.Є. договір про надання правничої допомоги, за умовами якого замовник доручає адвокату, а адвокат зобов`язується представляти замовника, захищати його права та законні інтереси в судах України усіх інстанцій у справах, в яких замовник виступає в якості позивача, відповідача, третьої особи.
Вартість правничої допомоги (гонорар), яку замовник зобов`язується сплатити адвокату, а також конкретні справи, у яких адвокат має представляти замовника, захищати його права та законні інтереси, визначаються сторонами шляхом взаємного погодження (п. 1.3 договору). 
15.01.2026 сторони уклали додаткову угоду до договору, умовами п. 1 якої погодили, що на підставі п. 1.3 договору домовилися, що в рамках цього договору:
1.1. Замовник доручає адвокату, а адвокат зобов`язується надавати замовнику наступну правничу допомогу: представляти замовника, захищати його права та законні інтереси в Північному апеляційному господарському суді у справі №927/640/25, у т. ч. скласти відзив на апеляційну скаргу та інші необхідні для розгляду справи процесуальні документи, представляти замовника у судових засіданнях, консультувати замовника з питань, що виникають під час розгляду справи.
1.2. Вартість правничої допомоги (гонорар), яку замовник зобов`язується сплатити адвокату, за надання правничої допомоги, вказаної у п. 1.1 цієї додаткової угоди, становить 5 000,00 грн.
24.03.2026 сторони клали акт задачі-приймання наданих послуг за договором, яким засвідчили, що адвокат надав замовнику правничу (правову) допомогу на суму 5 000,00 грн: склав відзив на апеляційну скаргу та інші необхідні для розгляду справи процесуальні документи, представляв замовника у судовому засіданні, яке відбулося 23.03.2026, консультував замовника з питань, що виникали під час розгляду справи.
27.03.2026 платіжною інструкцією №1400 Товариство сплатило адвокату 5 000,00 грн за надані за договором послуги.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно зі ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в т.ч. якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).
Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Суд виходить з того, що в силу приписів ст. 59, 131 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, для надання якої в Україні діє адвокатура, а ст. 16 ГПК України вказує на те, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що принцип в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Суд, вирішуючи питання про судові витрати зробив, зокрема, такі висновки щодо застосування норм процесуального права:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (п. 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 року у справі №910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №917/304/21).
- відшкодування судових витрат, у т. ч. на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі (додаткова постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17).
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд виходить з того, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).
Отже, гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і, навпаки, підставою для виплати гонорару, визначеного у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Колегія суддів також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати у визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Також ч. 4-6, 7, 9 ст. 129 ГПК України визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Отже, процесуальним законом передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 зазначено таке: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи».
Таким чином, розглядаючи заяву / клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд має дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядає конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення
Надані докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. 75-79 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що надані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в цілому у сукупності відповідають вимогам ст. 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими.
Суд зауважує, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Колегія суддів зазначає, що надані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам означених вище статей ГПК України, є належними і допустимими.
Надання адвокатом Товариству перелічених в акті послуг (правничої допомоги) підтверджується наявними у справі матеріалами.
Виходячи з критерію необхідності, розумності та виправданості розміру витрат на правову допомогу, понесених заявником, суд, з огляду на міркування, викладені у цій додатковій постанові, дійшов висновку про задоволення заяви Товариства.
Ураховуючи вищенаведені критерії, зокрема, реальності адвокатських послуг, розумності їхнього розміру і необхідності, а також фактичні обставини цієї справи, співмірність з предметом спору, суд вважає, що розмір гонорару в цьому випадку відповідає принципам справедливості, розумності та реальності.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. А отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що до стягнення з Фонду на користь Товариства підлягають 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В : 
1. Стягнути з стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (код ЄДРПОУ 43173325, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 50, 03039) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіверавіа» (вул. Рятувальників, 1, м. Чернігів, Чернігівська область, 14029, код ЄДРПОУ 42793404) 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

2. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати відповідний наказ.

3. Справу №927/640/25 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова