Справа №585/336/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2152/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Худика А.М. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Домашенком Денисом Миколайовичем, на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Шульги В.О. у м. Ромни Сумської області, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
 
Представник позивача Ткаченко М.М. від імені ТОВ «Коллект Центр» звернулася до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача ( ОСОБА_1 ) на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договорами № 5095916 від 04.08.2021, № 77591844 від 12.09.2021 у розмірі 71 416.83 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що між відповідачем  ОСОБА_1 та первісними кредиторами – ТОВ «Мілоан» і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» – були укладені два електронні кредитні договори, за якими відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10 000 грн та 6 250 грн, зобов`язавшись своєчасно повернути основну суму кредиту та сплатити проценти за користування коштами. У зв`язку з неналежним виконанням цих зобов`язань утворилась прострочена заборгованість, яка після укладення договорів факторингу та відступлення права вимоги перейшла до ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора. Оскільки відповідач добровільно борг не погасив, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами, а також судових витрат, посилаючись на чинність укладених електронних договорів, належне підтвердження факту отримання коштів та законність переходу права вимоги.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2026 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково, стягнуто 51 125,53 грн заборгованості, 1 906,01 грн судового збору та 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а в іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між відповідачем та первісними кредиторами були належним чином укладені електронні кредитні договори, за якими відповідач отримав грошові кошти, однак свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Право вимоги за цими договорами правомірно перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на підставі договорів факторингу та відступлення права вимоги, тому позивач набув статусу належного кредитора. Водночас суд дійшов висновку, що частина заявлених до стягнення процентів у сумі 20 291,30 грн за договором № 5095916 не підлягає задоволенню, оскільки позивач не обґрунтував правових підстав їх нарахування, а заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн є неспівмірними та завищеними, тому їх розмір було зменшено до 4 000 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
 
22 квітня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Домашенко Д.М. подав до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2026 в частині часткового задоволення позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2026 є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з істотним порушенням норм процесуального права, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, справу розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю, з огляду на наступне.
На думку відповідача суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт укладення між ним та первісними кредиторами електронних кредитних договорів, хоча в матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме відповідач здійснював дії щодо їх підписання одноразовими ідентифікаторами. Скаржник зазначає, що будь-які електронні докази, чи паперові копії електронних доказів, які пов`язували б наявність на договорах одноразових ідентифікаторів саме з діями відповідача, направленими на укладення договорів – в матеріалах справи відсутні, а також відсутні відомості про генерацію, надсилання та використання ідентифікаторів НОМЕР_1 та OCcWSv8t0U. На думку скаржника, це позбавляє можливості дійти обґрунтованого висновку про те, що надруковані у відповідних документах записи з ідентифікаторами підтверджують факт укладення договорів саме відповідачем.
Крім того, апеляційна скарга ґрунтується на тому, що правила кредитування, анкети-заяви, паспорти споживчого кредиту та квитанції про перерахування коштів не є належними та допустимими доказами ані умов договорів, ані факту видачі кредитних коштів. Зокрема, зазначено, що правила кредитування не містять ані власноручних, ані електронних підписів жодної зі сторін, а паспорт споживчого кредиту не підтверджує погодження умов договору, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Так само квитанція LiqPay та довідка ТОВ «ФК «Фінексекспер» не є первинними банківськими документами і не підтверджують факту зарахування коштів на рахунок відповідача, що, на думку апелянта, виключає можливість визнання доведеним самого факту виникнення грошового зобов`язання.
Також скаржник вказує на недоведеність переходу права вимоги до позивача та істотні порушення процесуального права під час розгляду справи. На його думку, подані реєстри боржників і договори відступлення права вимоги не дозволяють встановити склад такої заборгованості, правові підстави її формування та відповідність умовам первісних договорів, а позивач не довів права на подальше нарахування договірних процентів після відступлення права вимоги. Додатково зазначено, що відповідач проходить службу у Збройних Силах України та є учасником бойових дій, однак суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, не з`ясував причин неявки та не забезпечив реалізацію процесуальних прав, чим фактично позбавив його можливості надати заперечення та докази, що, на думку апелянта, є самостійною підставою для скасування рішення.
Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу
 
12 травня 2026 року представник позивача ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2026 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зазначає, що позиція сторони відповідача є необґрунтованою, оскільки між сторонами було належним чином досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які укладені в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора. Вказує, що укладення договорів стало можливим лише після входу відповідача на сайт кредитодавця та підтвердження волевиявлення шляхом введення коду, отриманого в SMS-повідомленні, що свідчить про належне підписання договорів та відповідність таких дій вимогам чинного законодавства. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Зазначає, що доводи відповідача про неналежність доказів заборгованості та необхідність надання банківських виписок є безпідставними, оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, а здійснюють діяльність як небанківські фінансові установи, на які не поширюються норми законодавства, що регулюють банківську діяльність. У зв`язку з цим, вважає недоречними посилання відповідача на положення Національного банку України та судову практику Верховного Суду у спорах за участю банків. Також наголошує, що відповідач тривалий час здійснював часткове погашення заборгованості, чим фактично визнав укладення кредитних договорів, отримання кредитних коштів та ознайомлення з умовами кредитування.
Вказує, що умовами кредитних договорів передбачено можливість продовження строку кредитування та автоматичної пролонгації у разі наявності непогашеної заборгованості без необхідності вчинення сторонами додаткових дій. Зазначає, що відповідач сплачував проценти за користування кредитом та не повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування, а отже погодився з умовами автопролонгації договорів. Крім того, звертає увагу, що договори факторингу у судовому порядку не оскаржувалися, є чинними та відповідають волевиявленню сторін, а матеріали справи не містять доказів, які б спростовували перехід права вимоги до ТОВ «Коллект Центр», у зв`язку з чим позивач наділений правом вимоги до відповідача.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
04.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 5095916, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у розмірі 10 000,00 грн. Кредит наданий строком на 30 днів з 03.09.2021 (строк кредитування), з правом пролонгації (п. 1.3, 1.4) (а.с. 12-16).
Згідно з анкетою-заявою на кредит № 5095916, позичальник ОСОБА_1 вніс свою персональну інформацію та контактні дані для отримання кредиту (а.с. 18).
Договір про споживчий кредит укладено в електронній формі, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором S28610, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +380987751951 (а.с. 24).
До матеріалів позову долучено графік платежів за договором про споживчий кредит № 5095916 та паспорт споживчого кредиту № 5095916, правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (а.с.16 зв.,17, 19-23).
Факт перерахування кредитних коштів згідно договору № 5095916 на картковий рахунок НОМЕР_2 підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 25).
В матеріалах справи наявна відомість про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 5095916 за період з 04.08.2021 по 15.12.2021, відповідно до якої загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 32 814,72 грн. (а.с. 26-27).
28.12.2021 укладено договір факторингу № 28-12-2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5095916 (а.с. 45-49).
До договору факторингу долучено акти приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу № 28-12-2021-72 та реєстр боржників (а.с. 51, 52, 53-54).
Згідно з платіжним дорученням № 0316880000 від 30.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» 3 255 566,76 грн. плати за договором факторингу № 28-12-2021-72 (а.с.50).
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 28-12-2021-72 від 28.12.2021 ТОВ «Вердикт капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 814,72 грн., з яких: 6 997,0 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 25 817,72 грн. – заборгованості по процентам (а.с. 55).
Згідно з розрахунком заборгованості загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором № 5095916 від 04.08.2021 становить 53 106,02 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 6997,0 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 25 817,72 грн., нарахованих відсотків згідно кр. дог. – 20 291,30 грн. (а.с. 40, 43).
10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5095916 від 04.08.2021 (а.с. 89-94).
До договору № 10-03/2023/01 долучено акт приймання-передавання реєстру боржників за договором № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, акт прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором 10-03/2023/01 від 10.03.2023, реєстр боржників (а.с. 100, 101, 102-103).
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 5095916 від 04.08.2021 в сумі 53 106,02 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 6 997,0,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 46 109,02 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання – 0,0 грн. ( а.с.104).
12.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір № 77591844, за яким товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит в сумі 6 250,00 грн. строком на 30 календарних днів із сплатою відсотків відповідно до умов договору (а.с. 28).
Факт перерахування кредитних коштів згідно з договором № 77591844 на картковий рахунок НОМЕР_3 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а.с. 35).
Згідно з розрахунком заборгованості загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором № 77591844 від 12.09.2021 за період з 12.09.2021 по 22.02.2022 становить 18 310,81 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 6 250,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 12 059,79 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання – 1,02 грн. (а.с. 38-39).
22.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 22/02/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77591844 від 12.09.2021, що уклали ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 (а.с. 56-60).
Згідно з платіжним дорученням № 333740001 від 23.02.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 6 382 999,39 грн. плати за договором факторингу № 22/02/2022 (а.с. 65).
До договору факторингу долучено акти приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу № 22/02/2022 та реєстр боржників (а.с. 66, 67, 68-69).
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 309,79 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 6 250,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 12 059,79 грн. (а.с. 70).
Згідно з розрахунком заборгованості загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором № 77591844 від 12.09.2021 становить 18 309,79 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 6 250,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 12 059,79 грн., нараховані 3% річних за користування грошовими коштами – 1,02 грн. (а.с. 41-42,44).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77591844 від 12.09.2021, що уклали ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 (а.с. 71-77).
До договору № 10-01/2023 долучено акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, акт приймання-передавання реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, акт прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором 10-01/2023 від 10.01.2023, реєстр боржників (а.с. 82-83, 84, 85, 86-87).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 77591844 від 12.09.2021 в сумі 18 310,81 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 6 250,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 12 059,79 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання – 1,02 грн. ( а.с. 88).
На підтвердження понесених судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу, долучено копію договору № 01-07/2024, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» 01.07.2024, прейскурант, заявку на надання юридичної допомоги № 803 від 01.12.2025, яка містить перелік послуг; витяг з акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025. На підтвердження витрат щодо сплати судового збору додано платіжну інструкцію від 23.01.2026, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. (а.с.112-114,117 зв., 118).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
 
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
При вирішенні спору судом враховується, що відповідач отримав кредитні кошти, був повідомлений про умови, правила та відсотки банку, однак належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що створило заборгованість.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність факту укладення в електронній формі договору про споживчий кредит та договору позики
 
За встановленими в цій справі обставинами договір про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 та Договір позики № 77591844 від 12.09.2021 між сторонами було укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису. 
Зокрема, 04.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 5095916, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. Кредит наданий строком на 30 днів з 03.09.2021 (строк кредитування), з правом пролонгації (п. 1.3, 1.4) (а.с. 12-16).
Відповідач через особистий кабінет на вебсайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту та підтвердив умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого ТОВ «Мілоан» надіслало останньому за допомогою засобів зв`язку (номером телефону) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання договору.
Згідно з анкетою-заявою на кредит № 5095916, позичальник ОСОБА_1 надав свої персональні та контактні дані для отримання кредиту. Ідентифікацію ОСОБА_1 на вебсайті здійснено відповідно до вимог чинного законодавства з використанням особистих даних відповідача, а саме: паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків, номера телефону та адреси електронної пошти (а.с. 18).
Договір про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором S28610 (а.с. 24).
12.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 77591844, за яким товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит в сумі 6 250,00 грн. строком на 30 календарних днів із сплатою відсотків відповідно до умов договору (а.с. 28). Вказаний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором OCcWSv8t0U (а.с. 28-28 зв.).
У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21 зроблено висновок, що використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (ст. 14, 18, 23 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).
Висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора зроблено також і в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договори укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 13 Закону України «Про електронну комерцію».
Враховуючи, що без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між товариством і відповідачем не був би укладений, апеляційний суд доходить висновку, що договір про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 та договір позики № 77591844 від 12.09.2021 в електронній формі був укладений відповідачем згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. До таких висновків у схожих правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність факту надання відповідачу грошових коштів за кредитними договорами
 
04.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 5095916. Факт перерахування кредитних коштів згідно з договором № 5095916 на картковий рахунок НОМЕР_2 підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 25).
12.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77591844. Цього ж дня відповідачем було підписано додаток № 1 до договору позики – таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якого сума кредиту становить 6 250,00 грн, сума процентів 3 731,25 грн (а.с. 28 зв.).
Факт перерахування кредитних коштів згідно з договором № 77591844 на картковий рахунок НОМЕР_3 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а.с. 35). Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Фінексперт» від 15.12.2025 товариство підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Фінексперт» і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: дата 12.09.2021, номер платежу 83b56b71-79c7-4c51-8ed5-d8ae93134143, сума 6 250,00 грн, отримувач ОСОБА_3 , номер НОМЕР_3 . Також зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівкою, а перекази коштів здійснюються виключно в безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а.с. 35).
Відповідно до листа ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» від 15.12.2025 ОСОБА_1 на підставі договору позики № 77591844 отримав онлайн-позику, номер транзакції – 83b56b71-79c7-4c51-8ed5-d8ae93134143 (а.с. 36-37).
Таким чином, ураховуючи сукупність доказів, що містяться в матеріалах справи, а також процесуальну позицію відповідача, з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце, апеляційний суд дійшов висновку про те, що первісні кредитори ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконали свій обов`язок за кредитним договором, зокрема надали позичальникові кредитні кошти.
Щодо висновків суду стосовно правильності нарахування процентів та комісії за договорами
 
Згідно з ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність нарахування відсотків, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з п. 1.2 договору про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн. 
Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 5 100.0 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Умовами договору передбачена можливість пролонгації договору.
Пунктом 2.3.1.1 передбачена пролонгація на пільгових умовах, а саме: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documems і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору.
Пункт 2.3.1.2 передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом, протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6 договору.
Відповідно до п. 2.3.2 розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного Кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 договору. Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Зміни умов договору разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що розміщується кредитодавцем в особовому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення (актуалізацію) та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені графіком.
Відповідач продовжував користуватись кредитними коштами після 03.09.2021, прострочив виконання кредитного зобов`язання, а тому строк користування кредитом автоматично продовжився відповідно до умов укладеного договору (п. 2.3.1.2, п. 2.3.2), що не потребувало додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника.
З огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.
Підписанням цього договору  ОСОБА_1 погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на пролонгацію договору у разі продовження користування кредитними коштами після спливу 30-денного строку кредитування, визначеного у п. 1.3 договору.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 20 291,30 грн нарахованих процентів за Договором про споживчий кредит № 5095916 від 04 серпня 2021 року в апеляційному порядку не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Щодо сплати відповідачем комісії за надання кредиту, передбаченої пунктом 1.5.1 договору, та комісії за управління й обслуговування кредиту, передбаченої пунктом 2.3.1.1 договору, колегія суддів зазначає таке
 
Із відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що 04.08.2021  ОСОБА_1 було нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 1 900,00 грн відповідно до пункту 1.5.1 договору. Крім того,  ОСОБА_1 сплатив комісію за пролонгацію у сумі 3 003,00 грн відповідно до пункту 2.3.1.1 договору. Загальний розмір сплачених комісій становить 4 903,00 грн (а.с. 26-27).
Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У справі, яка переглядається, умовами пункту 1.5.1 договору про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021, як складова витрат позичальника за кредитом, передбачена комісія за надання кредиту в сумі 1 900,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Крім того, пунктом 2.3.1.1 договору передбачена комісія за управління та обслуговування кредиту для пролонгації договору на пільгових умовах, а саме: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту (а.с. 12-13).
Аналіз змісту цих пунктів договору свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позичальнику та за які встановлена комісія у визначених у цих пунктах розмірах. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що положення пунктів 1.5.1 та 2.3.1.1 договору про споживчий кредит щодо сплати позичальником комісії за надання, управління та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22, в якій надавалась правова оцінка тотожним пунктам договору про споживчий кредит, стороною якого є ТОВ «Мілоан».
Також апеляційний суд зауважує, що положення договору про надання, управління та обслуговування споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункти 1.5.1 та 2.3.1.1 договору про споживчий кредит, якими встановлені умови про сплату позичальником комісії за надання, управління та обслуговування кредиту є нікчемними (в частині встановленої комісії), апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума заборгованості підлягає зменшенню на сплачені відповідачем 04.08.2021 комісію за надання кредиту у розмірі 1 900,00 грн та комісію за управління і обслуговування кредиту у розмірі 3 003,00 грн, а всього – на 4 903,00 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення з відповідача комісії в сумі 4 903,00 грн відсутні та підлягають до зарахування на погашення заборгованості по процентами. Суд першої інстанції не врахував положення щодо нікчемності нарахування комісії, унаслідок чого дійшов помилкового висновку стосовно розміру заборгованості за процентами.
Отже, з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 у розмірі 27 911,72 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 6 997,0 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 20 914,72 грн. (25 817,72 грн – 4 903,00 грн.)
Згідно з п. 1. договору позики № 77591844 від 12.09.2021 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі – «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 
Відповідно до п. 2 договору про надання позики: сума позики становить 6 250,00 грн; строк позики 30 днів; процентна ставка (базова), день 1,99 % (фіксована). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача, що, на підставі ст. 599 та ч. 1 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України в разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вказав на таке.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню в таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
У договорі позики № 77591844 від 12.09.2021 погоджено, що позика надається на 30 днів.
У пункті 5.2 зазначеного договору передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (а.с. 28).
З матеріалів справи вбачається, що за 30 днів користування кредитом відповідач повинен був сплатити 3 731 грн 25 коп. (а.с. 28 зв., 38-39). З розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» нараховувало відсотки за користування кредитом з 12.09.2021 по 22.02.2022 включно (а.с. 38-39).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами даного конкретного договору позики не передбачено право кредитора на пролонгацію кредиту, а Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», пунктами 6.5, 6.9 яких визначено право кредитора нараховувати відсотки за понадстрокове користування позикою, не є складовою договору позики № 77591844 від 12.09.2021, оскільки відсутній підпис позичальника про його ознайомлення з правилами надання коштів у позику, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Зазначеного вище місцевий суд не врахував і стягнув відсотки в повному обсязі.
За таких обставин заборгованість за договором позики № 77591844 від 12.09.2021 становить 9 982,27 грн, з яких: 6 250,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 3 731,25 грн – заборгованість за нарахованими процентами станом на дату відступлення права вимоги та 1,02 грн – 3 % річних, нараховані відповідно до статті 625 ЦК України за період з 22.02.2022 по 23.02.2022.
Отже, з  ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 37 893,99 грн (27 911,72 грн + 9 982,27 грн.).
Щодо доводів апеляційної скарги щодо недоведеності переходу права вимоги до позивача в належному обсязі
 
Відповідач ставить під сумнів належність та обсяг переходу права вимоги до позивача.
На підтвердження переходу права вимоги за договором про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 позивач надав: договір факторингу № 28-12-2021-72 від 28.12.2021, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5095916 (а.с. 45-49); акт приймання-передавання реєстру боржників за указаним договором (а.с. 51); акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за вказаним договором (а.с. 52); докази оплати за договором факторингу на суму 3 255 566,76 грн (а.с. 50); додаток № 3 до договору факторингу «Реєстр боржників» та витяг з указаного реєстру боржників, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 5095916 від 04.08.2021 (а.с. 53-55).
Крім того, позивач надав договір факторингу № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 5095916 (а.с. 89-99); акт приймання-передавання реєстру боржників від 10.03.2023 (а.с. 100), акт прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді від 10.03.2023 (а.с. 101), додаток № 3 до договору факторингу «Реєстр боржників» та витяг з указаного реєстру боржників, згідно з яким ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5095916 (а.с. 102-104).
На підтвердження переходу права вимоги за договором позики № 77591844 від 12.09.2021 позивач надав договір факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 77591844 (а.с. 56-60); акт приймання-передавання реєстру боржників за указаним договором (а.с. 66); акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за вказаним договором (а.с. 67); докази оплати за договором факторингу на суму 6 382 999,39 грн (а.с. 65); додаток № 3 до договору факторингу «Реєстр боржників» та витяг з указаного реєстру боржників, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 309,79 грн. (а.с. 68-70);
Також позивач надав договір факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором позики № 77591844 (а.с. 71-82); акт зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 82-83); акт приймання-передавання реєстру боржників за указаним договором (а.с. 84); акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за вказаним договором (а.с. 85); додаток № 3 до договору факторингу «Реєстр боржників» та витяг з указаного реєстру боржників, згідно з яким ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 77591844 (а.с. 86-88).
З огляду на наявні у справі докази колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо сумнівів у факті укладення договорів факторингу та переходу права вимоги до позивача, а також дійшла висновку про доведеність набуття позивачем права вимоги до  ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 та Договором позики № 77591844 від 12.09.2021.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного рішення
 
В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке, на його думку, полягає у розгляді справи за відсутності відповідача після його першої неявки у судове засідання, тоді як положення ст. 223 ЦПК України допускають такий розгляд лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого учасника справи. Надаючи оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.
За вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд після відкриття судового засідання має надати оцінку усім відомим йому обставинам і причинам неявки учасників справи, відтак вирішити питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи з дотриманням балансу процесуальних гарантій розумності строків розгляду справи судом та забезпечення прав особи на судовий захист і участь у своїй справі, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом. Подібні висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21 (910/12050/21). 
Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом суду, а основною умовою для цього є не сама відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови належного повідомлення таких осіб про час і місце розгляду справи. З огляду на встановлені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, необхідність дотримання балансу інтересів учасників справи щодо її своєчасного розгляду, обізнаність учасників справи про її розгляд, забезпечення під час судового розгляду умов для реалізації принципу змагальності сторін, а також достатність наявних у справі матеріалів для вирішення спору, суд може дійти висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників на підставі наявних у справі матеріалів.
Доводи апелянта щодо проведення судового засідання за умов першої неявки відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки заявником не наведено обставин, які б вказували на неправильне вирішення спору судом першої інстанції за відсутності відповідача.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно змінити.
Висновки суду щодо судових витрат
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Судом першої інстанції з  ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто 1 906,01 грн судового збору та 4 000 грн на витрати на професійну правничу допомогу.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (53,06 %) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1 412,67 грн (2662,40 грн х 53,06 % : 100 = 1 412,67 грн.) судового збору, сплаченого в суді першої інстанції та 2 122,4 грн(4 000 грн х 53,06 % : 100 = 2 122,4 грн) витрат на правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, а всього 3 535,06 грн. 
Також пропорційно відмовленим позовним вимогам (46,94%) з позивача на користь відповідача потрібно стягнути 1 874,60 грн (3993,60 х 46,94% : 100 = 1 874,60 грн) судового збору, сплаченого в апеляційному суді. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Домашенком Денисом Миколайовичем, – задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2026 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», (код ЄДРПОУ 44276926 , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) заборгованість за договором про споживчий кредит № 5095916 від 04.08.2021 та договором позики № 77591844 від 12.09.2021 у розмірі 37 893 гривень 99 копійок, судовий збір у розмірі 1 412 гривень 67 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 122 гривень 40 копійок понесені в суді першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 874 гривень 60 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.М. Худик	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних