ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5811/26 Справа № 201/7581/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №201/7581/25 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Бережної Наталії Миколаївни на заочне рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Демидової С.О., -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська (Соборний районний суд міста Дніпра).

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Соборного районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №MR80GK0040300008Ю, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 418000 грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості у сумі 339000 грн. та сплату страхових платежів у сумі 79100 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти в порядку та на умовах та в строки визначені Договором у тому числі і відсотки за користування кредитом (п. 1.1).
Відповідно до п.1.1.1 19,9% річних розмір реальної річної відсоткової ставки за користування кредитом.
Позичальнику зобов`язується повернути Кредитору відповідно до умов цього Договору Кредит не пізніше 12 лютого 2039 року. Кредит надається на придбання об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (п.1.2).
Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №MR80GK0040300008, чим порушив умови кредитного договору.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач, станом на 21 травня 2025 року, має заборгованість за договором №MR80GK0040300008 у розмірі 559387,37 грн., яка складається з наступного: 343478,79 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 215908,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №MR80GK0040300008 від 12 лютого 2019 у розмірі 559387,37 грн., яка складається з наступного: 343478,79 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 215908,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 6712,65 грн.

Заочним рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що 12 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №MR80GK0040300008, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 418000 грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості у сумі 339000 грн та сплату страхових платежів у сумі 79100 грн., з кінцевим терміном повернення до 12 лютого 2039 року.
Згідно з п.3.1 договору, виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, а саме: квартира АДРЕСА_2 , згідно іпотечного договору від 12 лютого 2019 року.
24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан, який дії і на цей час.
Відповідно до розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, місто Маріуполь, з 21 травня 2022 року і до цього часу перебуває під окупацією.
АТ КБ «Приватбанк» звертає увагу на те, що на дані правовідносини не розповсюджується ч.6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Відповідно до ч.2 п.6 ст.15 вказаного Закону, положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України. Відповідно до ст.266.4.1. Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/ об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.
Таким чином, положення п.6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не поширюються на об`єкти житлової нерухомості квартиру, загальна площа якої перевищує 60 кв.м. 
Загальна площа предмету іпотеки за іпотечним договором відповідача складає 61,9 кв.м.
Відповідно до розрахунку заборгованості (графа “Сплачено процентів”) вбачається, що відповідач почала порушувати виконання зобов`язання за кредитним договором задовго до військового вторгнення та введення воєнного стану в Україні, а саме, з 13 червня 2020 року.
Звертає увагу, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування вказаних обставин. 
Наданий банком розрахунок заборгованості та виписка по рахунку є належними та допустимими доказами наявної заборгованості у відповідача.

Стверджує, що в оскаржуваному рішенні не зазначено жодного правового аргументу на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, не вказано, що саме в них не відповідає умовам кредитного договору або матеріалам справи, в чому саме невірний розрахунок. Суд першої інстанцій взагалі не надав оцінки наданому банком розрахунку заборгованості та виписці по кредитному рахунку.
Зазначає, що положення п.6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не поширюються на об`єкти житлової нерухомості квартиру, загальна площа якої перевищує 60 кв. м. (загальна площа предмету іпотеки за іпотечним договором відповідача складає - 61,9 кв.м.); Законом №1207-VII від 15 квітня 2014 року не були скасовані положення статей 1050, 1054, 526, 629 ЦК України та вони не втратили свою чинність, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання положень статей 526, 1050, 1054 ЦК України на певний період.
Надалі, у разі припинення окупації, положення кредитного договору, якими передбачено право банку нараховувати та обов`язок позичальника своєчасно погашати заборгованість, в т.ч. і сплачувати відсотки за кредитним договором відновиться. Не встановлено заборону банку звертатися до суду за захистом порушеного права із позовом про стягнення боргу, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову.
Відповідно до п.8 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положення Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, та протягом 90 днів після його припинення чи скасування позичальник (особа, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представник (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) має право звернутися до кредитодавця або нового кредитора із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання (основної суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів) (далі заява про призупинення сплати грошового зобов`язання) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно (квартира, інше житлове приміщення в будівлі, приватний житловий будинок, садовий або дачний будинок, об`єкт незавершеного житлового будівництва) (далі - договір про споживчий кредит), що відповідає хоча б одній із таких ознак: 1) нерухоме майно, станом на день подання заяви про призупинення сплати грошового зобов`язання, розташоване на тимчасово окупованій території, визначеній пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», або на територіях активних бойових дій, або на тимчасово окупованих територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до абз.3 п.9 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положення Закону України «Про споживче кредитування» у разі неподання позичальником (його представником) у визначений цим пунктом строк підтвердних документів кредитор має право вимагати відновлення сплати грошового зобов`язання, яке було наявне станом на 24 лютого 2022 року, відповідно до умов договору про споживчий кредит.
Відповідно до п.14 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положення Закону України «Про споживче кредитування» кредитор не здійснює заходи з врегулювання простроченої заборгованості, у тому числі через колекторські компанії, за договором про споживчий кредит, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно, визначене підпунктами 1-3 пункту 8 цього розділу, у разі отримання від позичальника заяви про призупинення сплати грошового зобов`язання.
Наголошує, що ОСОБА_1 не зверталась до банку із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання, а тому у позивача є всі наявні підстави для звернення до суду за захистом порушеного права.
Додатково додає до суду апеляційної інстанції копію іпотечного договору №MR80GK0040300008/1 від 12 лютого 2019 року, копію договору купівлі-продажу квартири від 12 лютого 2019 року, копію витягу з Державного реєстру речових прав від 12 лютого 2019 року.
У зв`язку з чим просив заочне рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № MR80GK0040300008, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 418000 грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості у сумі 339000 грн. та сплату страхових платежів у сумі 79100 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти в порядку та на умовах та в строки визначені договором у тому числі і відсотки за користування кредитом (п.1.1)
Відповідно до п.1.1.1 19,9% річних розмір реальної річної відсоткової ставки за користування кредитом.
Позичальнику зобов`язується повернути кредитору відповідно до умов цього договору кредит не пізніше 12 лютого 2039 року. Кредит надається на придбання об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (п. 1.2).
Кредит надається шляхом зарахування кредитором коштів на рахунок продавця об`єкту нерухомості № 5168742713534539, відкритий у кредитора п.2.2.
Фактичне отримання грошових коштів підтверджується випискою по рахунку. 
25 лютого 2021 року відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг.
04 березня 2025 року на електронну адресу відповідача позивачем направлено повідомлення – вимоги про дострокове повернення споживчого кредиту.
Відповідач не надала своєчасно позикодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №MR80GK0040300008. 
Станом на 21 травня 2025 року відповідач має заборгованість за договором про іпотечний кредит № MR80GK0040300008 від 12 лютого 2019 року у розмірі 559387,37 грн., яка складається з: 343478,79 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 215908,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що кредитний договір був укладений до тимчасової окупації м.Маріуполя, предмет іпотеки знаходиться на тимчасово окупованій території, тому позичальники звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним до завершення окупації міста у відповідності до ч.6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включені до заяви позичальника чи містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов та їх погодження сторонами кредитного договору, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №MR80GK0040300008, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 418000 грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості у сумі 339000 грн. та сплату страхових платежів у сумі 79100 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти в порядку та на умовах та в строки визначені договором у тому числі і відсотки за користування кредитом (п.1.1)
Відповідно до п.1.1.1 19,9% річних розмір реальної річної відсоткової ставки за користування кредитом.
Позичальнику зобов`язується повернути кредитору відповідно до умов цього договору кредит не пізніше 12 лютого 2039 року. Кредит надається на придбання об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (п. 1.2).
Кредит надається шляхом зарахування кредитором коштів на рахунок продавця об`єкту нерухомості № 5168742713534539, відкритий у кредитора п.2.2.
12 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №MR80GK0040300008/1, відповідно до п.1.1 якого, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, в іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, саме: квартира, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Фактичне отримання грошових коштів підтверджується випискою по рахунку. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що станом на 21 травня 2025 року відповідач має заборгованість за договором про іпотечний кредит № MR80GK0040300008 від 12 лютого 2019 року у розмірі 559387,37 грн., яка складається з: 343478,79 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 215908,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», не довела відсутність заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, м.Маріуполь вважається тимчасово окупованою територією України з 21 травня 2022 року.
Позичальник має реєстрацію на окупованій території, а саме: АДРЕСА_1 .
Вказаний кредитний договір було укладено до окупації м.Маріуполя, а саме 12 лютого 2019 року.

Частиною 6 статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду), упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора.
Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України.
Отже, законодавець визначив, декілька критеріїв для тимчасового звільнення боржника від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним.
Так, вимога повинна існувати упродовж строку тимчасової окупації; спеціальна норма ч.6 ст.15 цього Закону стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї; кредит має бути забезпечений іпотекою; окупація мала місце після укладення такого іпотечного договору; площа об`єкту іпотеки не повинна перевищувати показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України - 120 кв. метрів для житлових будинків і 60 кв. метрів для квартир.

З п.1.1 іпотечного договору №MR80GK0040300008/1 від 12 лютого 2019 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , вбачається, предметом іпотеки є нерухоме майно житлового призначення, саме: квартира, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Положення п.6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не поширюються на об`єкти житлової нерухомості квартиру, загальна площа якої перевищує 60 кв. м. (загальна площа предмету іпотеки за іпотечним договором відповідача складає - 61,9 кв.м.); Законом №1207-VII від 15 квітня 2014 року не були скасовані положення статей 1050, 1054, 526, 629 ЦК України та вони не втратили свою чинність, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання положень статей 526, 1050, 1054 ЦК України на певний період.
У разі припинення окупації положення кредитного договору, якими передбачено право банку нараховувати та обов`язок позичальника своєчасно погашати заборгованість, в т.ч. і сплачувати відсотки за кредитним договором відновиться. 
Таким чином, не встановлено заборону банку звертатися до суду за захистом порушеного права із позовом про стягнення боргу.
Відповідно до п.8 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положення Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, та протягом 90 днів після його припинення чи скасування позичальник (особа, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представник (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) має право звернутися до кредитодавця або нового кредитора із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання (основної суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів) (далі заява про призупинення сплати грошового зобов`язання) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно (квартира, інше житлове приміщення в будівлі, приватний житловий будинок, садовий або дачний будинок, об`єкт незавершеного житлового будівництва) (далі - договір про споживчий кредит), що відповідає хоча б одній із таких ознак: 1) нерухоме майно, станом на день подання заяви про призупинення сплати грошового зобов`язання, розташоване на тимчасово окупованій території, визначеній пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», або на територіях активних бойових дій, або на тимчасово окупованих територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до абз.3 п.9 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положення Закону України «Про споживче кредитування» у разі неподання позичальником (його представником) у визначений цим пунктом строк підтвердних документів кредитор має право вимагати відновлення сплати грошового зобов`язання, яке було наявне станом на 24 лютого 2022 року, відповідно до умов договору про споживчий кредит.
Відповідно до п.14 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положення Закону України «Про споживче кредитування» кредитор не здійснює заходи з врегулювання простроченої заборгованості, у тому числі через колекторські компанії, за договором про споживчий кредит, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно, визначене підпунктами 1-3 пункту 8 цього розділу, у разі отримання від позичальника заяви про призупинення сплати грошового зобов`язання.
При цьому, доказів на підтвердження того, що відповідач зверталась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит № MR80GK0040300008 від 12 лютого 2019 року.

Таким чином, положення п.6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не поширюються у цій справі, оскільки загальна площа предмету іпотеки за іпотечним договором відповідача перевищує 60 кв.м. та відповідач не зверталась до позивача із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит №MR80GK0040300008 від 12 лютого 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» і стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № MR80GK0040300008 від 12 лютого 2019 року у розмірі 559387,37 грн., що складається із: 343478,79 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 215908,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чимно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за звернення з позовом у розмірі 6712,65 грн. та за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 10068,98 грн., а разом 16781 грн. 63 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Бережної Наталії Миколаївни - задовольнити.
Заочне рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026 року у справі №201/7581/25 - скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДПРОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №MR80GK0040300008 від 12 лютого 2019 у розмірі 559387 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 37 коп., що складається із: 343478,79 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 215908,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДПРОУ 14360570) судовий збір за звернення з позовом у розмірі 6712,65 грн. та за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 10068,98 грн., а разом 16781 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 63 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 17.06.2026 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв