Справа №705/3802/25
2/705/610/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року  м.Умань Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В. 
секретаря судового засідання Романової О.М. 
за участі представника позивача Цинда Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Умань Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, 
У С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття заборони з нерухомого майна, в обґрунтування зазначивши наступне. 
Будучи зареєстрованим та проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , не зміг розпорядитися вищевказаним майном, власником якого є, у зв`язку із наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запису про накладення арешту на вищевказану квартиру. Підставою обтяження було зазначено постанову Уманського міськрайонного відділу ДВС від 30.06.2005.
02.05.2025 він звернувся до відділу державної виконавчої служби у м. Умані Черкаської області із заявою про надання йому інформації щодо арешту, та у відповіді від 12.06.2025 було повідомлено, що на виконанні у відділі ДВС відсутні виконавчі провадження про стягнення з нього будь яких боргів. 
Виконавче провадження № 640396 відкрите згідно постанови № 8 виданої 28.12.2004 Пенсійним фондом України про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ штраф в сумі 136 грн. закінчено п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Виконавче провадження № 1313274 відкрите згідно постанови № 23-06-29 виданої 16.06.2005 Інспекцією праці про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 170 грн. закінчено п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Виконавче провадження № 640425 відкрите згідно постанови № 7 виданої 28.12.2004 про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ штрафу в сумі 136 грн. закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 сплатив борг в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями.
Також додатково повідомили, що згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 601017 від 30.06.2005 винесеної державним виконавцем Блащук О.А., яка була додана до заяви, накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 . Вищевказана постанова винесена при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 штрафів на суму 527 грн., виконавчого збору на суму 52,70 грн., а всього на суму 579,70 грн. Більш детальну інформацію надати позбавлені можливості, оскільки за сплином часу матеріали передані до архіву знищені у визначеному законом порядку. 
На звернення до виконавчої служби з вимогою про скасування арешту на майно, враховуючи відсутність невиконаних зобов`язань та відкритих виконавчих проваджень, йому надано відповідь про відмову та роз`яснено, що арешт може бути знятий за рішенням суду, що і стало причиною його звернення до суду з вказаним позовом.
Вважає, що наявність арешту призводить до порушень його прав на вільне володіння, розпорядження та користування своїм майном, а також просить врахувати, що підстави на цей час для залишення обмеження відпали. При вирішенні державним виконавцем закрити виконавче провадження, у зв`язку із погашенням боргу, всупереч вимог законодавства, не було прийнято рішення про скасування арешту, а на цей час неможливо, оскільки вчиняти будь-які дії у завершеному виконавчому провадженні заборонені, а підстав для його відновлення не існує. 
Просить суд скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2150959, що зареєстровано 04.07.2005 в 15:22:43 за № 2150959 реєстратором: Уманською міською державною нотаріальною конторою (20300, Черкаська область, Уманський район, м. Умань, вул. Незалежності, буд. 1) на підставі обтяження: постанови АА 601017 від 30.06.2005 винесеної Уманським міськрайонним відділом ДВС, об`єкт обтяження: будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . 
На адресу суду від відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказують, що згідно пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (спецрозділ), не знайдено виконавчих проваджень про стягнення боргів з ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , в тому числі виконавчого провадження відкритого на підставі зведеного виконавчого провадження про стягнення штрафів на суму 527,00 грн. та виконавчого збору в сумі 52,70 грн. 
Виконавчі провадження, які перебували на виконанні в 2005 році та були завершені, обліковувались в журналах передачі виконавчих проваджень державному виконавцю, які на даний час знищені за закінченням терміну зберігання (строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких 1 рік), згідно вимог п. 9.9 Розділу 9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 25.12.2008, що діяв до 19.07.2017 та втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції № 2302/5 від 19.07.2017. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 04.07.2005 зареєстровано обтяження № 2150959 де реєстратором є Уманська міська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: постанова АА 601017 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.06.2005 видана Уманським міськрайонним відділом ДВС. 
У зв`язку із зазначеним, вважають, що підстави для зняття заборони з майна ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутні, тому арешт може бути знятий за рішенням суду. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у відсутність її довірителя. Позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі та наполягають на скасуванні арешту нерухомого майна, належного позивачу по справі. 
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Цинда Л.Г., позовні вимоги, а також викладені в позовній заяві обставини підтримала, просила суд скасувати арешт нерухомого майна, а саме будинку, власником якого є позивач ОСОБА_1 , що зареєстровано на підставі постанови АА 601017 від 30.06.2005 винесеної Уманським міськрайонним відділом ДВС. 
Представник відповідача державний виконавець відділу ДВС в місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горбатюк Н.Б. у судовому засіданні зазначила, що не заперечують проти скасування арешту з майна позивача оскільки виконавчою службою при винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника, де стягувачем був Пенсійний фонд України, було дотримано вимог законодавства та не було порушено прав позивача. У подальшому в судове засідання представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника. 
Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи ОСОБА_1 , сформованого 23.06.2025 за № 432471810, наявний запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2150959, зареєстрований 04.07.2005 Уманською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА 601017 від 30.06.2005 Уманським міськрайонним відділом ДВС, будинок, адреса: Черкаська область, м. Умань, вулиця Жовтневої революції, будинок 90, власник ОСОБА_1 . 
У відповідності до договору дарування житлового будинку, укладеного 20.10.2001, зареєстрованого в реєстрі за № 5326, посвідченого Кучер О.І., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, Тополя Н.І. подарувала, а ОСОБА_1 , прийняв в дар жилий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 30.10.2001, що підтверджується відміткою Уманської ділянки Черкаського бюро технічної інвентаризації. 
Згідно відповіді відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.06.2025 вих. № 69407/268-34/3, на заяву № б/н від 02.05.2025 позивача по справі, яка зареєстрована, згідно відмітки на цій заяві, 02.05.2025 за вхідним № 7179/268-46/9, на виконання у відділі ДВС відсутні виконавчі провадження про стягнення боргів з ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_1 . 
Виконавче провадження № 640396 відкрите згідно постанови № 8 виданої 18.12.2004 Пенсійним фондом України про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ штрафу у сумі 136 грн. закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Виконавче провадження № 1313274 відкрите згідно постанови № 23-06-29 виданої 16.06.2005 Інспекцією праці про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 170 грн., закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Виконавче провадження № 640425 відкрите згідно постанови № 7 виданої 28.12.2004 про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ штрафу в сумі 136 грн., закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Додатково повідомляють, що згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА 601017 від 30.06.2005 винесеної державним виконавцем Блащук О.А., яку було додано до заяви, накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 . Вищевказана постанови винесена при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 штрафів на суму 527 грн., виконавчого збору 52,70 грн., всього на суму 579,70 грн. Більш детальну інформацію надати не має можливості, оскільки виконавчі провадження, які передані до архіву знищені, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 
Згідно постанови серії АА № 601017 від 30.06.2005, державного виконавця Блащук, затвердженої начальником відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження (виконавчі документи видані Уманським міськрайонним судом та Управлінням ПФУ в м. Умані), про стягнення з ОСОБА_1 штрафів на суму 527 гривень та виконавчого збору 52,70 грн., а всього на суму 579,70 грн., постановлено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на будинок по АДРЕСА_2 .
У відповідності до результатів пошуку виконавчих проваджень в АСПВ, сформованих 23.06.2025, виконавчі провадження № 640396 відкрите 07.04.2005, стягувач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області; № 1313274, відкрите 12.09.2005, стягувач держава, та № 640425 відкрите 07.04.2005, стягувач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, щодо боржника ОСОБА_1 – завершені. 
Згідно квитанцій до платіжних інструкцій № 0234910165, № 0234910163, № 0234910168 та № 0234910167 від 12.05.2025, позивачем ОСОБА_2 було сплачено по АСВП № 26774958, АСВП № 640425, АСВП № 1313274 та АСВП № 640396 відповідно: 580,50 грн., 449,60 грн., 487,00 грн. та 449,60 грн. 
Крім того, згідно довідки відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 18.06.2025 № 23000503-8/49528, станом на 18.06.2025 по фізичній особі – підприємцю ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) відсутня заборгованість зі сплати страхових внесків. 
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
У пунктах 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав, за яких виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна. В усіх інших випадках, як вбачається з ч. 5 ст. 59 цього Закону, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно зі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
У правовідносинах, що склалися між сторонами, суд не вбачає протиправних дій з боку Відділу державної виконавчої служби у місті Умань Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ, оскільки державний виконавець діяв відповідно до своїх повноважень.
Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
У пункті 2 зазначеної постанови Пленуму ВСУ вказано, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови – підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у подові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
У даній справі позивач пред`явив позовні вимоги до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, який не є а ні боржником, а ні особою, в інтересах якої накладено арешт, отже, останній є неналежним відповідачем у цій справі.
Згідно зі ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
З наведеної правової норми вбачається можливість залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача лише за клопотанням позивача, при цьому суд позбавлений можливості самостійно залучити до участі у справі належного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Позивач клопотання про заміну неналежного відповідача належним відповідачем не заявляв, тому суд таке питання не вирішував.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За наведених обставин, беручи до уваги викладене, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивача слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд – 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 20.04.2026.

Суддя: Р. В. Піньковський