РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р.	Справа № 390/951/26	
 	Провадження № 2/390/674/26	

Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі головуючої судді Підгірської Г.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом щодо земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Соколівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 10.03.2026 виявила оригінал заповіту від 06.02.2020 складений її матір`ю – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_1 , за яким йому заповідається земельна ділянка з кадастровим номером 3522585000:02:000:0111. Позивач 30.03.2026 звернувся до нотаріуса, проте отримав відмову через пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини. В зв`язку з цим позивач, просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 строком в два місяці.

14.04.2026 ухвалою суду відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 
07.05.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу для розгляду по суті на 26.05.2026.
Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, проте подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав і просив справу розглянути без його участі. 
Відповідач у судове засідання не з`явилися, проте від їх представника надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачів та їх представника. Позов визнають в повному обсязі.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом частин четвертої і п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Судом встановлено, що 10 березня 2026 року з позивачем зв`язалася ОСОБА_2 та передала йому лист від 10 березня 2026 року (а.с.13) з якого вбачається те, що вона являється рідною дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після смерті матері в її помешканні ОСОБА_2 виявила оригінал заповіту від 06 лютого 2020 року на ім`я ОСОБА_1 , за яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла позивачеві земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0111. В листі зазначено про те, що ОСОБА_2 не проживала разом з мамою на момент її смерті, заяву про прийняття спадщини не подавала. Враховуючи існування у минулому між нею та позивачем взаємовідносин, ОСОБА_2 вирішила повідомити позивача про те, що знайшла оригінал заповіту, та передати його позивачеві. 
До вказаного листа додано оригінал заповіту ОСОБА_3 від 06 лютого 2020 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с.14), посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В. І., зареєстровано в реєстрі за № 110. Відповідно до змісту документа ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, площею 8,0548 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3522585000:02:000:0111.
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно вбачається, що ОСОБА_3 дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).
З Витягів зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 84561732 від 18.03.2026 р. та № 84728319 від 01.04.2026 (а.с.18) підтверджується чинність вищевказаного заповіту. 
Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 84728263 від 01.04.2026 р. (а.с.16-17) вбачається те, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 
Згідно з довідкою старости Миколаївського старостинського округу Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 14.5-17/111 від 23.03.2026 р. (а.с.19), ОСОБА_3 була зареєстрована з 12 липня 1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , проживала одна. 
На звернення до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В. І. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину позивач отримав лист № 120/01-16 від 30 березня 2026 (а.с.20), в якому нотаріус роз`яснила позивачеві щодо пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, який визначений законом в шість місяців з дня відкриття спадщини, та запропонувала звернутися до суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 грудня 2024 року у справі № 527/1229/24, від 31 липня 2024 року у справі № 127/2149/21.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 вирішувала питання щодо підстав та умов, за яких необізнаність спадкоємця про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, може бути визнана поважною причиною для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
Окрім зазначеного, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.
У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зокрема, суд враховує:
- наявність заповіту на земельну ділянку, складеного померлою на позивача;
- позивач не є спадкоємцем за законом;
- позивач про наявність заповіту дізнався з листа доньки померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- того ж місяця звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої;
- відсутні спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 зокрема і на земельну ділянку кадастровий № 3522585000:02:000:0111;
На підставі встановлених у цій справі обставин, ураховуючи баланс прав та інтересів сторін спору, а також останню волю заповідачки щодо спадкового майна, свободу заповіту як фундаментального принципу спадкового права, суд констатує наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом щодо земельної ділянки задовольнити повністю.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - два місяці після набрання рішенням суду законної сили.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У порядку частини п`ятої пункту 4 статті 265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач – Соколівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, адреса : Кіровоградська область, Кропивницький район, село Соколівське, вулиця Шевченка, будинок 23 .

Суддя    Г.О. Підгірська