ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 р. 	Справа № 480/8425/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик) у справі №480/8425/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Сумської митниці   
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати за роботу у нічний час у розмірі 20% від посадового окладу за період з 03.07.2023 по 28.06.2024;
- стягнути з відповідача на користь позивача 21 960,00 грн. недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за період з 03.07.2023 по 28.06.2024;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2024 по день винесення рішення судом;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію за невикористані дні відпустки у 2024 році, включивши до розрахунку суми середнього заробітку доплати за роботу у нічний час у розмірі 20% від посадового окладу за період з 03.07.2023 по 28.06.2024;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпусток у 2023 році та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також зобов`язати виплатити різницю між донарахованими сумами вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році та вже виплаченими сумами вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Сумської митниці щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за роботу у нічний час у розмірі 20% від посадового окладу за період з 03.07.2023 по 28.06.2024.
Стягнуто з Сумської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2024 по 05.10.2024 в сумі 7 042,76 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
13.11.2025 позивач подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн та на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 заяву задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці суму судового збору в розмірі 605,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
Позивач, не погодившись з додатковим рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, якою заяву задовольнити та стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн та на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
В обґрунтування вимог скарги зазначає, що судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягали стягненню на користь ОСОБА_1 в повному обсязі. Водночас, суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати на підставі ч. 3 ст. 139 КАС України виходячи з часткового задоволення позову.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу судових витрат, заявлені позивачем витрати є неспівмірними зі складністю справи. 
Відповідно до ч. 1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позов задоволено частково, принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. та судового збору у розмірі 605,60 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За ч. 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених витрат позивач надав суду договір про надання правничої допомоги від 20.09.2024 (далі - Договір), акт від 24.09.2024 року приймання-передачі правничих послуг, платіжну інструкцію.
Згідно з п.1 Договору предметом договору є: ознайомлення з наданими клієнтом документами; ознайомлення з судовою практикою та правовими позиціями Верховного суду щодо суті спору; надання консультацій щодо суті спору; підготовка та подання до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви до Сумської митниці про витання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення надбавки за роботу у нічний час та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до п.3.1 Договору за виконання доручення клієнт зобов`язаний сплатити адвокату кошти (гонорар) у розмірі 3 000,00 грн.
Адвокатом в межах Договору надано позивачу наступні послуги на загальну суму 3 000,00 грн:
- ознайомлення з наданими клієнтом документами - 300 грн; 
- ознайомлення з судовою практикою та правовими позиціями Верховного суду щодо суті спору - 300 грн; надання консультацій щодо суті спору - 400 грн.; 
- підготовка та подання до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви - 2000 грн, що підтверджується актом від 24.09.2024 приймання-передачі правничих послуг. 
Позивачем сплачено адвокату кошти в загальному розмірі 3 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.09.2024.
Позивач просила відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., проте судом першої інстанції стягнуто на її користь 2 000 грн., виходячи з часткового задоволення позову, а також критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.
Суд першої інстанції врахував, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов задоволено частково, у зв`язку з чим дійшов до висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат.
Колегія суддів зазначає, що надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною справі.
Крім того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.
Зі змісту оскаржуваного додаткового рішення суду встановлено, що наведене вище прийнято судом першої інстанції до уваги та належно враховано. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Також судом першої інстанції на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., сплачений відповідно до платіжної інструкції від 23.09.2024 пропорційно задоволеним позовним вимогам на підставі ч. 3 ст. 139 КАС України. 
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування в межах спірних правовідносин ч. 1 ст. 139 КАС України та стягнення на її користь судових витрат в повному обсязі колегія суддів вважає помилковими, оскільки рішенням суду від 12.11.2025 позов задоволено частково.
За наслідками апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції судове рішення від 12.11.2025 залишено без змін.
В свою чергу, ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено стягнення на користь особи-позивача судових витрат в повному обсязі у випадку задоволення позову.
Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, судом першої інстанції проведено вірний розподіл судових витрат на підставі ч. 3 ст. 139 КАС України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків та не дають підстав вважати їх помилковими.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі №480/8425/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц