24.06.26
22-ц/812/1057/26
Справа №475/116/26 Головуючий у 1-й інстанції Кащак А. Я.
Провадження № 22ц/812/1057/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
24 червня 2026 року        м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,
із секретарем: Богуславською О. М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
головної державної виконавиці 
Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві 
Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 
Герасимчук Оксани Олександрівни
(далі – головна держвиконавиця
Інгульського ВДВС Герасимчук О. О.)
на ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2026 року, ухваленої під головуванням судді Кащака А. Я. в залі суду в с-щі Доманівка Миколаївської області об 11 год зі складенням повного судового рішення, у справі
за скаргою 
ОСОБА_1 
на неправомірні дії 
головної державної виконавиці Інгульського ВДВС Герасимчук О. О. 
з винесення постанов про накладення штрафів та їх скасування
з виконання рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2013 року, ухваленого за позовною заявою ОСОБА_2 
про стягнення з ОСОБА_1 
аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А: 

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2013 року позовна заява ОСОБА_2 задоволена, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки щомісячно з усіх видів його доходів.
Рішення суду набрало законної сили та знаходилося на примусовому виконанні у Доманівському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, після чого 23 листопада 2021 року передано на примусове виконання до Інгульського ВДВС.  
6 лютого 2026 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії головної державної виконавиці Інгульського ВДВС Герасимчук О. О. при примусовому виконанні судового рішення у виконавчому провадженні №37542541 в частині винесення виконавицею 29 січня 2026 року постанов про накладення на нього, як боржника у виконавчому провадженні, штрафів за наявність заборгованості зі сплати аліментів в розмірах більше одного, двох та трьох років, і знову більше одного року відповідно в сумах 24251 грн 90 коп. (20%), 64 433 грн 90 коп. (30%), 108 560 грн 10 коп. (50%) та 45 099 грн (20%). Просив скасувати винесені головною державною виконавицею постанови про стягнення штрафів, які постановлені з порушенням вимог закону. 
В обґрунтування поданої скарги зазначав, що виконавче провадження знаходиться на примусовому виконанні тривалий час, під час якого у нього з різних причин утворювалася заборгованість, яку він в різний період погашав. Останній борг він погасив, коли 28 січня 2026 року дізнався про його існування, але виконавиця прийнявши виконання 29 січня 2026 року, в цей же день винесла декілька постанов про накладення штрафів з існування вже погашеної заборгованості за однакові проміжки часу. 
Посилаючись на викладені обставини, просив визнати ці дії виконавиці неправомірними та скасувати постанови про накладення на нього штрафів за непогашення заборгованості.
19 лютого 2026 року головною державною виконавицею Інгульського ВДВС подано відзив на скаргу боржника, в якому вона просила відмовити у задоволенні вимог скарги, з огляду на те, що відділами ВДВС виконувалися усі примусові дії з виконання рішення суду задля примусу боржника належним чином виконувати покладені на нього обов`язки та погашати наявні заборгованості зі сплати аліментів. Для цього до боржника в межах виконавчого провадження застосовувалися різні види обмежень та 3 вересня 2025 року постанова про звернення стягнення на доходи боржника для виконання направлена через відповідні органи за місцем проходження боржником військової служби, зокрема і в частині погашення боргу на суму 214 742 грн 60 коп. 29 січня 2026 року боржником через депозитний рахунок відділу погашена уся заборгованість зі сплати аліментів. В цей же день виконавицею винесені постанови про стягнення з боржника штрафів, в тому числі: в розмірі 24 251 грн 90 коп. за перевищення боргу зі сплати аліментів за один рік у розмірі 20% суми, що складає 4 850 грн 38 коп. станом на 30 жовтня 2021 року; в розмірі 64 433 грн 90 коп. за перевищення боргу зі сплати аліментів за два роки, що складає 30% суми в розмірі 19 330 грн 17 коп. станом на 28 лютого 2023 року; в розмірі 108 560 грн 10коп. за перевищення боргу за три роки у розмірі 50% від суми, що складає 54 280 грн 05 коп. станом на 30 червня 2024 року; і в розмірі 45 099 грн за перевищення боргу знову за один рік у розмірі 20% від суми, що станом на 30 березня 2025 року складає 9 019 грн 80 коп.
Посилаючись на частину 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, вказувала на законність своїх дій, оскільки законом не визначаються строки стягнення виконавцем штрафів за невиконання рішення суду, які накладаються виключно при погашенні боржником заборгованості зі сплати аліментів.
До відзиву головною держвиконавицею Інгульського ВДВС додані матеріали виконавчого провадження. 
Відзивів або пояснень чи заперечень на подану боржником скаргу стягувачкою не надано.
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2026 року скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвалено про визнання неправомірними дій головної держвиконавиці Інгульського ВДВС Герасимчук О. О. з винесення постанов у примусовому провадженні №37542541 про стягнення штрафів. Скасовано постанови про накладення штрафів від 29 січня 2026 року у розмірі 20% суми зі сплати аліментів у розмірі 4 850 грн 38 коп., у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 19 330 грн 17 коп., у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 54 280 грн 05 коп. та у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 9 019 грн 80 коп.
При постановленні ухвали суд першої інстанції виходив з того, що головною державною виконавицею винесені постанови про накладення штрафів в один день, після погашення боргу, та за один і той же період, що по факту накладає на особу подвійну відповідальність, внаслідок чого такі дії є неправомірними.
Не погодившись з ухвалою суду, головна державна виконавиця Інгульського ВДВС подала апеляційну скаргу, в якій зазначила про неправильне застосування судом норм матеріального права та не надання судом належної правової оцінки факту наявності у боржника заборгованості протягом тривалого часу та її погашення, після застосування до нього заходів примусу. Накладення на боржника штрафів після погашення ним заборгованості відповідають положенням пункту 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень та частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», де застосування виконавцем до боржника штрафів визначається наявністю у нього заборгованості та її погашення. 
Боржником на апеляційну скаргу головної держвиконавиці подано відзив, в якому доводи скарги вважав безпідставними, а судове рішення таким, що ухвалено у відповідності до норм процесуального і матеріального права.
Іншими учасниками виконавчого провадження відзивів на скаргу не надано.
Справа розглянута за відсутністю її учасників, за їх належним повідомленням та поданням боржником та представником стягувачки заяв про розгляд справи за їх відсутністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом й такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства.
За змістом пункту 4 розділу XVI  Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, з відповідними змінами на час винесення постанов, визначається, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
У відповідності до частин 3 та 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), зокрема, і виходячи із середнього заробітку для даної місцевості, визначаються виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині 4 названої статті випадках, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику. Саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику.
У цьому разі, як боржник, так і стягувач у виконавчому провадженні зобов`язані повідомляти державного виконавця про джерела та усі види доходів платника аліментів, на підставі яких виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень виносить постанову про накладення на боржника штрафів: у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суми відповідних платежів за один рік; у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суми відповідних платежів за два роки; у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суми відповідних платежів за три роки.
Ці суми штрафів, стягуються з боржника в порядку, передбаченому цим Законом, окремо від стягнення аліментів та заборгованості з аліментів, і перераховуються стягувачу.
Суми штрафів стягуються з боржника державним виконавцем після повного погашення заборгованості зі сплати аліментів.
Якщо сума штрафів не стягнута до закінчення виконання з примусового стягнення аліментів, то постанови держвиконавця з накладення штрафів реєструються як окремий виконавчий документ та за ними здійснюється виконавче провадження.
Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає колегії суддів підстави виснувати, що державним виконавцем щомісяця здійснюється нарахування заборгованості зі сплати аліментів, про яку належним чином повідомляються сторони виконавчого провадження. В цей період, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суми відповідних платежів за один рік, потім два роки та в подальшому є більшим, ніж за три роки, державний виконавець одночасно виносить постанову про накладення на боржника штрафу у відповідному розмірі, який стягується, а не накладається, після повного погашення заборгованості зі сплати аліментів, так як виконується окремо, навіть, після закінчення примусового виконання судового рішення.
Тобто накладення на боржника штрафу пов`язується не з погашенням боргу, а з наявністю заборгованості, яка перевищує сукупну суму платежів за відповідний період. Але виконується постанова про накладення стягнення вже після повного погашення заборгованості, так як виконується самостійно і окремо від примусового виконання рішення суду, а отже не може бути непомірним тягарем для особи стосовно належного виконання нею обов`язку, встановленого у рішенні суду.
При вирішенні справи судом встановлено, що з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу,) починаючи з 28 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
26 серпня 2014 року стягувачкою отримано виконавчого листа задля примусового виконання рішення суду, який передано спочатку на виконання до Доманівського ВДВС, а постановою старшого державного виконавця Доманівського ВДВС від 23 листопада 2021 року передано на виконання до Інгульського ВДВС за місцем мешкання боржника. 
7 липня 2022 року виконавчий лист прийнято до виконання головною державною виконавицею Інгульського ВДВС, виконання за яким здійснювалося різними державними виконавцями в частині тих чи інших дій, а саме: 17 березня 2023 року зроблено розрахунок заборгованості; 12 січня 2024 року винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника; а в подальшому, лише 5 листопада 2024 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи, яка направлена на виконання до військової частини НОМЕР_1 з одночасним зняттям арешту з коштів боржника. 
Після чого, лише 3 вересня 2025 року головною державною виконавицею Герасимчук О. О., якою прийняте на виконання вказане провадження, зроблено розрахунок заборгованості за заявою стягувачки без відомостей щодо його виконання військовою частиною НОМЕР_1 , та винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника з її направленням на виконання до іншої військової частини НОМЕР_2 з визначенням розміру заборгованості на суму 214 742 грн 60 коп.
29 січня 2026 року боржником ОСОБА_1 повністю погашена заборгованість, після чого в цей же день, головною державною виконавицею винесено чотири постанови про накладення штрафів: 4 850 грн 38 коп. із суми заборгованості, що перевищує один рік станом на 30 жовтня 2021 року; 19 330 грн 17 коп. із суми заборгованості, що перевищує два роки станом на 28 лютого 2023 року; 54 280 грн 05 коп. із суми заборгованості, що перевищує три роки станом на 30 червня 2024 року; і 9 019 грн 80 коп. із суми заборгованості, що перевищує один рік станом на 30 березня 2025 року. 
Із розрахунків штрафів за сумами заборгованості вбачається, що її нараховано головною державною виконавицею за одними і тими ж періодами шляхом їх накладення один на одний, а саме: перший за рік боргу станом на 30 жовтня 2021 року; другий станом на 28 лютого 2023 року, що є меншим за період розрахунку, ніж два роки, починаючи з попереднього – 30 жовтня 2021 року; третій теж розраховано за період, що не складає три роки, починаючи з 28 лютого 2023 року по 30 червня 2024 року, і відповідно менші ніж рік, з 30 червня 2024 року по 30 березня 2025 року.
Таким чином, розрахунок боргу у відповідності до сукупності платежів з аліментів за відповідний період, здійснено головною державною виконавицею штучно, шляхом охоплення одного і того ж проміжку часу за різні періоди, наслідком чого стало накладення на боржника штрафів за одні і ті ж самі дії з несвоєчасного погашення боргу, що є подвійною та потрійною відповідальністю особи з несвоєчасного виконання одних і тих самих обов`язків зі сплати щомісячних платежів. В той час, якщо б державною виконавицею сумлінно виконувалися обов`язки з щомісячного нарахування заборгованості зі сплати аліментів, це давало б їй змогу одночасно і правильно розраховувати борг та суму платежів відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», сприяло охороні прав стягувачки та захисту прав дитини, при тому не порушувало б право боржника на обізнаність щодо заходів примусу, які застосовуються до нього виконавчою службою, та слугувало обранню ним належної моделі поведінки при подальшому виконанні судового рішення, метою чого є накладення на боржника штрафів. 
Тому, не погоджуючись з накладенням головною державною виконавицею штрафів, боржник оскаржив їх в судовому порядку, посилаючись, як на порядок винесення цих постанов після погашення ним заборгованості, так і їх накладення за одні і ті самі періоди, що є незаконним, з огляду на неможливість покладення на особу подвійної відповідальності за невиконання одних і тих самих обов`язків.
Наведені боржником доводи є слушними та правильно прийняті судом першої інстанції до уваги.
Тлумачення державною виконавицею порядку накладення таких штрафів виключно з моментом повного погашення боржником заборгованості є, на думку колегії суддів, помилковим, оскільки з повним погашенням боргу пов`язано не накладення штрафу, а його стягнення, яке проводиться окремо від примусового виконання судового рішення. 
Тобто порядок накладення штрафів пов`язується законодавцем виключно з порядком щомісячного нарахування заборгованості та визначення її розміру, який залежить від суми, що перевищує сукупність щомісячних платежів за відповідний період. 
Отже, за встановлених у справі обставин, судом першої інстанції правильно виснувано та перепровірено у суді апеляційної інстанції, що головною державною виконавицею, після погашення заборгованості боржником, одночасно винесені постанови про накладення штрафів за наявністю заборгованості, якою на час винесення постанов не існувало та за періоди, які є меншими, ніж визначено частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до покладення на боржника подвійної відповідальності та порушення його прав. 
Тому при встановленні зазначених фактів судом правильно застосовані норми матеріального права та зроблено обґрунтований висновок про неправомірність дій виконавиці з винесення постанов про накладення штрафів на боржника. 
За наведеного судове рішення, яке ухвалене у відповідності до правильно встановлених судом обставин справи та з дотриманням норм матеріального права є таким, що не підлягає зміні чи скасуванню згідно до положень статті 375 ЦПК України. Тому подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. 
З підстав, передбачених статтею 141 ЦПК України, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 367, 368, 369, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу головної державної виконавиці Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Герасимчук Оксани Олександрівни, залишити без задоволення, а ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча        О. О. Ямкова
Судді        Т. В. Крамаренко
О. В. Локтіонова