Справа № 694/159/26           Провадження №1-кп/694/132/26 
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
16.06.2026 року       м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засiданнi кримінальне провадження№№12025250360001078 від 06.09.2025 за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янече Новоархангельського р-ну Кіровоградської області, українця, громадянина України, військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією, стрілеця-снайпера 2 десантно - штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», освіта середня, не одруженого, інвалідом, депутатом не є, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
з участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

встановив:
26.03.2025 за результатами розгляду про справи вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 130 КУпАП, Тальнівським районним судом Черкаської області винесено постанову у справі № 704/287/25, яка набрала законної сили 04.04.2025 та відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
Однак, він достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, умисно підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх єднаннями на всій території України, 08.01.2026 близько 17 год. 00 хв., умисно керував автомобілем марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 по вулиці Михайла Грушевського, що в місті Звенигородка Черкаської області де на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію України» був зупинений працівниками поліції Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області за порушення правил дорожнього руху.
Досудовим слідством дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним невиконання постанов суду, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся та просив суд застосувати до нього покарання у виді штрафу.
Суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними та відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи ту обставину, що обвинувачений повністю визнав свою вину та враховуючи його покази в судовому засіданні, суд вважає їх достовірними, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечують учасники судового розгляду та ці обставини ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, що позиція учасників судового провадження добровільна та вони правильно розуміють зміст цих обставин. Суд роз`яснив про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані стороною обвинувачення докази та обставини, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Також відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України, а саме: щирого каяття, суд не вбачає. Надані дві квитанції про часткову сплату раніше присуджених штрафів на загальну суму 3 140,00 грн суд не вважає суттєвою обставиною, оскільки доказів повної сплати штрафів, відсутності заборгованості за виконавчими провадженнями суду не надано. 
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином; дані про особу ОСОБА_4 , який перебуває на «ДО» у лікаря-нарколога, на «ДО» у лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, при цьому враховуючи легковажне відношення обвинуваченого до скоєного, факт часткової, але незначної за сумою, сплати обвинуваченим штрафів відповідно до судових рішень про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд, беручи до уваги фактичні обставини кримінального правопорушення, те, що обвинувачений не ухилявся від слідства чи суду, вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства шляхом нагляду та виховного впливу органу пробації, що сприятиме його усвідомленню протиправності вчиненого діяння, налагодженню належної поведінки та недопущенню нових правопорушень.
У зв`язку з цим, суд ухвалює рішення про звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю два роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.
Цивільний позов не заявлявся.
Експертиза у даному кримінальному провадженні не проводилась.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні №12026250360000045 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 50-53, 65-67, 382 КК України, ст. 100, 174, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
засудив:
Визнати  ОСОБА_4 ,  винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази - DVD-R диск із вмістом відеофайлів залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя          ОСОБА_1