Справа №569/386/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Тарасюк А.М.,
при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" звернулося в суд з позовом до відповідача  ОСОБА_1  та просить стягнути суму заборгованості за Договором позики №71788949 в розмірі 13740,00 грн, з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1200,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 540,00 - сума заборгованості за комісією; 8000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою та за Договором позики №8862635 в розмірі 23740,00 грн.,з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8740,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 5000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Крім того, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договори про надання коштів у кредит, зокрема: Договір №71788949 від 03.04.2025 та Договір №8862635 від 01.03.2025.
За умовами Договору №71788949 від 03.04.2025 позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 4000,00 грн. строком на 30 днів із процентною ставкою у розмірі 0,5% щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту та з комісією, яка складає 15% від суми наданого кредиту з нарахуванням пені у разі порушення строків повернення кредиту.
29.04.2025 та 28.05.2025 між позикодавцем та позичальником за ініціативою останнього, укладено Додаткові угоди №14820659 та 15034875 до вказаного Договору №71788949 предметом яких є пролонгація строку кредитування.
За умовами Договору №8862635 від 01.03.2025 позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 10000,00 грн. строком на 360 днів із процентною ставкою у розмірі 0,95% щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту та з комісією, яка складає 17,25% від суми наданого кредиту з нарахуванням пені у разі понадстрокового користування.
Договори підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
03.04.2025 та 01.03.2025 позикодавець на виконання умов кредитних договорів №71788949 та №8862635 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. та 10000,00 грн. відповідно, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи (ТОВ "ФК Фінекспрес") так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене підтверджується електронною платіжними інструкціями №ff5776e9-f3b5-4f5d-b81d-0e4e7b376b24 від 03.04.2025 та №825b567e-57a5-4871-93a0-1b3305eecdfa від 01.03.2025, які, у свою чергу, є первинними бухгалтерськими документами, що складені та підписані в електронній формі.
Отже, підписанням договорів позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Враховуючи, що позикодавець свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, а відповідач порушив обумовлені договорах строки повернення кредиту, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість, зокрема: за Договором №71788949 від 03.04.2025 у розмірі 13740,00 грн., яка складається з: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1200,00 грн. - сума заборгованості за процентами, 540,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 8000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою та за Договором №8862635 від 01.03.2025 у розмірі 23740,00 грн., яка складається з: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8740,00 грн. - сума заборгованості за процентами, 5000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
У подальшому, позикодавець ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за вищевказаними кредитними договорами.
Відповідач належним чином зобов`язання вказаними Договорами кредиту не виконав ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за Договором позики №71788949 та Договором позики №8862635 на підставі Договору факторингу.
До початку розгляду справи від представника позивача - адвоката Ткаченко Ю.О. через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи без участі представника Товариства. При цьому, зазначає, що на адресу позивача відзив на позовну заяву не надходив, у зв`язку з чим, нез`явлення відповідача не перешкоджає вирішенню спору. Не заперечує проти постановлення заочного рішення у даній справі.
Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, в судове засідання не з`явився. Втім, від представника відповідача - адвоката Сергієнко Л.В. до початку судового розгляду через систему "Електронний суд" надійшла заява, де зазначається, що ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , а тому відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України "Просоціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має право не сплачувати відсотки за вказаними договорами позики, а здійснювати погашення виключно основної суми заборгованості (тіла кредиту). 
Тому, представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, штрафних санкцій, пені та інших платежів, нарахованих за договорами позики №71788949 та №8862635 за період проходження ОСОБА_1 військової служби. 
При цьому, просить визнати обґрунтованими до стягнення виключно основні суми заборгованості (тіло кредиту), а саме: за договором позики №71788949 у розмірі 4000,00 грн. та за договором позики №8862635 у розмірі 10000,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 03.04.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71788949 (а.с.16-22).
Також 01.03.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії (Надійний) №8862635 (а.с.31-38).
Пунктами 2.1 вказаних Договорів визначено, що кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника і використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
Метою отримання кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника (п. 2.1.1 Договорів №71788949 та №8862635).
За умовами п. 2.2 Договору №71788949, сума кредиту - 4000,00 грн.; строк кредитування - 30 днів, процентна ставка/день - 0,500% (фіксована), комісія за надання кредиту - 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 600,00 грн.), дата повернення кредиту - 02.05.2025, денна процентна ставка - 1,000%, проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) %/день - 4,00%, пеня - 4,00%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 2617,16%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 5200,00 грн.
При цьому, на умовах Р. 7 Договору №71788949, Додатковими угодами №14820659 від 29.04.2025 та №15034875 від 28.05.2025 до Договору №71788949 (а.с.24, 26) за домовленістю сторін продовжено строк кредитування на 86 днів з датою повернення 27.06.2025.
За умовами п. 2.2 Договору №8862635, сума кредиту - 10000,00 грн.; строк кредитування - 360 днів, тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія, комісія за надання кредиту - 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1725,00 грн.), дата повернення кредиту - 23.02.2026, процентна ставка/день (фіксована) - 0,95, орієнтовна загальна вартість кредиту - 45925,00 грн., неустойка/день - 500,00 грн.
Пунктом 2.3 Договору №8862635 визначено, що орієнтовна реальна процентна ставка - 3194,73%.
Згідно п.п. 5.5, 5.6 вищевказаних Договорів, такі укладені сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням ІКС, відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію" шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір в електронній формі та його підписанням сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно із п.п. 11.1.1 Договору №71788949 та п.п. 10.1.1 Договору №8862635, підписанням цих Договорів позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", ст. 7 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та нормативно-правовими актами Національного банку України.
Пунктом п. 11.1.2 Договору №71788949 та п.п. 10.1.2 Договору №8862635 визначено, що позичальник до моменту підписання даних Договорів вивчив їхні умови та Правила надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені за веб-сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цих Договорів йому зрозумілі.
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ "ФК "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладений Договір №71788949 від 03.04.2025 та Додаткових умов №15034875 від 28.05.2025 та №14820659 від 29.04.2025 ідентифікований Товариством шляхом використання одноразових ідентифікаторів 60555, 85310, 65282, що були надіслані на електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28).
Також відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ "ФК "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладений Договір №8862635 від 01.03.2025 ідентифікований Товариством шляхом використання одноразового ідентифікатора 374207, що був надісланий на електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39).
Видача на банківські карти клієнтів онлайн-позик, зокрема ОСОБА_1 у сумі 4000,020 грн. та 10000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , підтверджується довідкою ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» №16/10/25-78 від 16.10.2025 (а.с.40), та довідками ТОВ "ФК "ФІНЕКСПРЕС" №КД-000077256 від 06.11.2025 та №КД-000074061/ТНПП від 03.11.2025 (а.с.28 зв.бік, 39 зв.бік).
Зокрема, факт отримання ОСОБА_1 вказаних коштів останнім не заперечується, про що також свідчить поданого його представником заява про визнання позову в частині тіла кредиту у сумах 4000,00 грн. та 10000,00 грн.
Відповідно до розрахунку суми заборгованості за Договором позики №71788949 від 03.04.2025 за період з 15.10.2025 по 30.12.2025 заборгованість відповідача складає 13740,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 1200,00 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею - 8000,00 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією - 540,00 грн. (а.с.12-15).
Відповідно до розрахунку суми заборгованості за Договором позики №8862635 від 01.03.2025 станом на 16.10.2025 заборгованість відповідача складає 23740,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 8740,00 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею - 5000,00 грн. (а.с.29-30).
У подальшому, 16.10.2025 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" уклали Договір факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 (а.с.41-45) за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за Договорами позики №71788949 від 03.04.2025 та №8862635 від 01.03.2025.
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02, ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13740 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 1200,00 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею - 8000,00 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією - 540,00 грн.(а.с. 46-47).
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-01, ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23740 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 8740,00 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею - 5000,00 грн. (а.с. 47-48).
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами ЦК України, а також спеціальними нормами Закону України "Про електронну комерцію".
Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Порядок укладення електронного договору визначений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 провадження № 61-7203 св 20 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначені вище договори, які укладені були з відповідачем включають всі істотні умови для відповідного виду договору та вони підписані сторонами, зокрема відповідачем шляхом підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що відповідає статті 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" та ст. 639 ЦК України.
Правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК, створює презумпцію правомірності правочину і у зв`язку з цим, відповідно до ст. 629 ЦК, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, за приписами ст. 526 ЦК, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі, що розглядається, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.
Проте відповідачем не подано жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.
Отже матеріалами справи встановлено, що відповідач порушив зобов`язання з повернення кредитних коштів, та за ним обліковується прострочена заборгованість за наданими кредитами у зазначених вище розмірах.
За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаними договорами, суд не має підстав піддавати їх сумніву. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання умов договору.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
Крім того, на час розгляду справи зазначені договори, за якими відповідач отримав кредитні кошти, є чинними та недійсними у судовому порядку не визнавалися.
За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, що відображена у наданих позивачем розрахунках заборгованості за кредитними договорами у розмірах 13740,00 грн. та 23740, зі складовими, зазначеними вище.
Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Урахувавши, що матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитними договорами, позовні вимоги ТОВ "ФІНПРОМ" підлягають задоволенню, проте частковому, виходячи з наступного.
Отже, щодо стягнення однієї із складових заявленої позивачем заборгованості - неустойки, суд зазначає наступне.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивач просить стягнути з відповідача неустойку за невиконання зобов`язання за кредитним договором №71788949 у розмірі 8000,00 грн. та за кредитним договором №8862635 у розмірі 5000,00 грн., проте на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплатити неустойку на користь кредитодавця на період дії воєнного стану в Україні, з 24 лютого 2022 року, отже підставними є заперечення представника відповідача в цій частині, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача неустойки.
Щодо стягнення заборгованості по комісії, суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил).
Згідно з додатком 1 до Правил, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача - це проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З додатку 2 до Правил вбачається, що при обчисленні загальної вартості кредиту до його складових включено, в тому числі, комісію за надання кредиту.
Правила розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту.
Відповідно до вимог кредитних договорів, встановлено комісію, пов`язану з наданням кредиту, зокрема у п. 2.2.4 Договору №71788949 встановлено комісію за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту та у п. 2.2.8 Договору №8862635 встановлено комісію за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту.
Суд звертає увагу на той факт, що відповідачем умови договору щодо встановлення комісії не оскаржувалися, доказів протилежного суду не надано.
Отже, розмір комісії, пов`язаної з наданням кредиту, визначено в кредитному договорі, тому вимога про стягнення комісії підлягає задоволенню.
До того ж, представник відповідача у поданій заяві просив застосувати до спірних правовідносин ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки відповідач є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом, а тому він звільняється від нарахування процентів за користування кредитом.
Отже, після внесення змін до законодавства ч. 15 ст. 14 Закону "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Однак, суд не приймає до уваги зазначені доводи сторони відповідача, оскільки для звільнення від нарахування, у даному випадку, процентів за користування кредитом на підставі ч. 15 ст. 14 Закону "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі N 199/3051/14 (провадження №61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
На це вказав у своїй постанові від 04 вересня 2024 року Верховний Суд у справі 426/4264/19.
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Доказів того, що відповідач звертався до позивача з переліком вищевказаних документів відповідачем не надано. До того ж, відповідач проходить військову службу за контрактом, що також стверджується відміткою у наданій копії військового квитка, а як вимагає законодавство та на що наголошує Верховний Суд, на вказані пільги, визначені у ч. 15 ст. 14 Закону "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" мають право лише мобілізовані позичальники.
Тому, зважаючи на зазначене вище, суд вважає, що правові підстави для звільнення відповідача від нарахування вищевказаних процентів за користування кредитом, із застосування ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відсутні.
При цьому, варто зважати на те, що відповідач підписавши договори підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором №71788949 від 03.04.2025 в розмірі 5740 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1200,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 540,00 грн. - сума заборгованості за комісією та за Кредитним договором №8862635 від 01.03.2025 в розмірі 18740 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8740,00 грн. - сума заборгованості за процентами, що в загальному становить 24480,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду, позивачем сплачено судовий збір в сумі 4844,80 грн., про що свідчать платіжні інструкції №579945051.1 від 29.12.2025 (а.с.11) та №579945855.1 від 09.02.2026 (а.с.76).
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково та врахуванням положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 3164,37 грн. (24480,00 х 4844,80 : 37480,00, де 24480,00 грн. - загальна сума заборгованості за кредитними договорами, що підлягає стягненню, 4844,80 грн. - сума сплаченого судового збору, 37480,00 грн. - загальна сума заборгованості за кредитними договорами заявлена до стягнення).
Разом з цим, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.
На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копію договору про надання правової допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, копію акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, витяг з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21.10.2025 та копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 27.10.2025.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17).
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Втім, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу, відповідачем суду не подавалося.
Ураховуючи вищенаведене з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінпром Маркет" необхідно стягнути 400,00 грн витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 15, 207, 509, 512, 514, 526, 530, 536, 610-612, 625, 626, 629, 638, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В: 

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" ( НОМЕР_3 , відкритий в АТ "ПУМБ", код банку - 334851) суму заборгованості за Договором позики №71788949 в розмірі 5740,00 грн. та за Договором позики №8862635 в розмірі 18740,00 грн., що в загальному становить 24480,00 грн. (дванадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят гривень).
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" ( НОМЕР_3 , відкритий в АТ "ПУМБ", код банку - 334851) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3164,37 грн. (три тисячі сто шістдесят чотири гривні тридцять сім копійок), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" ( НОМЕР_3 , відкритий в АТ "ПУМБ", код банку - 334851) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень).
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНПРОМ МАРКЕТ", код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: 08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького 
районного суду:       Тарасюк А.М.