ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
17 червня 2026 року 	Справа № 280/2734/26 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, 69005, код ЄДРПОУ 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. ГОГОЛЯ, буд. 34, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.01.2026 № 084650012820 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058 із врахуванням до трудового (страхового) стажу періоду роботи в колгоспі ім. Леніна Мелітопольського району, Запорізької області з 03.01.1982 по 01.06.1998, згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , довідки ТОВ “ТУР” № 21 від 17.07.2020, довідкою ТОВ “ТУР” № 22 від 17.07.2020, довідки ТОВ “ТУР” № 23 від 17.07.2020, дипломом серії НОМЕР_3 та періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , починаючи з 10.11.2025;
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.02.2026 № 084650012820 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058 із врахуванням до трудового (страхового) стажу періоду роботи в колгоспі ім. Леніна Мелітопольського району, Запорізької області з 03.01.1982 по 01.06.1998 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , довідки ТОВ “ТУР” № 21 від 17.07.2020, довідкою ТОВ “ТУР” № 22 від 17.07.2020, довідки ТОВ “ТУР” № 23 від 17.07.2020, дипломом серії НОМЕР_3 та періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , починаючи з 10.11.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу період роботи в колгоспі ім. Леніна Мелітопольського району, Запорізької області з 03.01.1982 по 01.06.1998 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , довідки ТОВ “ТУР” № 21 від 17.07.2020, довідкою ТОВ “ТУР” № 22 від 17.07.2020, довідки ТОВ “ТУР” № 23 від 17.07.2020, дипломом серії НОМЕР_3 та періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058, починаючи з 10.11.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що позивач неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), які за принципом екстериторіальності розглядалися відповідачами, однак у призначенні пенсії за віком було відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач не погоджується з такими відмовами, оскільки вважає, що стаж його роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім. Просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 31.03.2026 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 
23.04.2026 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 30.01.2026 № 084650012820 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Також, рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.02.2026 № 084650012820 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV з аналогічних підстав в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 03.01.1982 по 01.06.1998 в колгоспі ім. Леніна відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 03.01.1982, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дописано дату та місяць народження заявниці іншим чорнилом, що є порушенням пункту 2,13 Інструкції ведення трудових книжок, а саме зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я та по-батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом на підставі документів із посиланням на номер і дату цих документів та завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Немає законних підстав також врахувати згідно зазначеної трудової книжки період роботи з 03.01.1982 по 01.06.1998 в колгоспі ім. Леніна, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні та довідка про реорганізацію колгоспу. Період перебування на обліку в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999, оскільки відсутній наказ про припинення виплати допомоги. Оскільки позивач станом на дату звернення з питання призначення пенсії в порядку, визначеному Законом №1058-IV не мала підтвердженого необхідними документами у встановленому порядку стажу, то відповідач не мав підстав для зарахування до стажу та призначення пенсії. З урахуванням викладеного, вважаємо, що оскільки органом Пенсійного фонду не допущені порушення при здійсненні владних повноважень щодо позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.
28.04.2026 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що ОСОБА_1 звернулася через систему веб-портал до управління 13.01.2026 із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: трудову книжку, диплом, свідоцтво про народження дітей, паспорт, код, довідки про роботу, свідоцтво про шлюб, трудова книжка колгоспника, довідка про перейменування, довідка про заробітну плату, Аналіз наданих документів показав, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рок 01 місяць 03 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 15.07.2015 по 31.12.2016, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Трудову книжку колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 до уваги не взято, оскільки дату народження на титульній сторінці дописано чорнилом іншого кольору. Крім того, додаткового підтвердження потребують: період роботи в колгоспі з 03.01.1982 по 01.06.1998, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів; період перебування на обліку в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999, оскільки відсутній наказ про припинення виплати допомоги. ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення: відмовити ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. На підставі вищевикладеного, відповідач 2 приходить до висновку, що права та законні інтереси позивача жодним чином не порушено, а позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.
З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.01.2026 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
За результатами розгляду заяви позивача від 30.01.2026 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення № 084650012820 від 30.01.2026 про відмову в призначенні пенсії. 
За змістом вказаного рішення зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж особи становить 21 рік 01 місяць 3 дні. До страхового стажу не зараховано періоди: роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.01.1982, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дописано дату та місяць народження заявниці іншим чорнилом, що є порушенням пункту 2.13 Інструкції ведення трудових книжок, а саме: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом на підставі документів і з посиланням на номер і дату цих документів та завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів; період роботи з 03.01.1982 по 01.06.1998 в колгоспі ім. Леніна, оскільки необхідно надати довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві та довідки про реорганізацію підприємства; період перебування в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999, оскільки відсутній наказ про припинення виплати допомоги.
15.02.2026 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. 
У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі-Порядок 22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. 
Враховуючи наведене, заява позивача від 15.02.2026 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області.
Рішенням від 23.02.2026 №084650012820, прийнятим ГУ ПФУ в Полтавській області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. 
За змістом вказаного рішення зазначено, що загальний страховий стаж особи становить 21 рік 01 місяць 3 дні. До загального страхового стажу не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 15.07.2015 по 31.12.2016, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Трудову книжку колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 до уваги не взято, оскільки дату народження на титульній сторінці дописано чорнилом іншого кольору. Крім того, додаткового підтвердження потребують періоди: роботи в колгоспі з 03.01.1982 по 01.06.1998, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів; перебування на обліку в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999, оскільки відсутній наказ про припинення виплати допомоги.
Не погодившись з рішеннями про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною 2 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок №637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 03.01.1982 по 01.06.1998 згідно трудової книжки від 03.01.1982 НОМЕР_2 , суд зазначає таке.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310).
Згідно п.п. 1, 2 Постанова № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер), відомості про нагородження та заохочення.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).
Згідно з пунктом 14 Постанови правління колгоспів вживають заходи щодо строгого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, забезпечення кадрів працівників, які ведуть трудові книжки, підготовленими до такої роботи особами, забезпечують належне зберігання архівних документів, які стосуються трудової діяльності колгоспників.
Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Як вбачається з трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 03.01.1982, 03.01.1982 позивача прийнято в члени колгоспу ім. Леніна Мелітопольського району Запорізької області про що внесено відповідний запис, засвідчений підписом уповноваженої особи та печаткою. З цього ж дня 03.01.1982 позивача направлено на навчання до Мелітопольського технікуму гідромеліорації та механізації сільського господарства, що підтверджується відповідним записом із посиланням на протокол. Період навчання позивача підтверджується Дипломом серії НОМЕР_3 . По закінченню навчання у технікумі Позивача було призначено 01.08.1986 обліковцем у бригаді № 2, про що також внесено запис із зазначенням підстави. У подальшому, позивач продовжувала бути членом колгоспу ім. Леніна Мелітопольського району Запорізької області в строк по 01.06.1998. Таким чином, в період з 03.01.1982 по 01.06.1998 позивач перебувала у членах колгоспу ім. Леніна Мелітопольського району Запорізької області, виконувала трудові обов`язки, а всі записи у трудовій книжці колгоспника внесені послідовно, містять посилання на відповідні рішення органів управління колгоспу та засвідчені у встановленому порядку.
За змістом спірних рішень, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи позивача у колгоспі з 03.01.1982 по 01.06.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.01.1982, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум роботи в колгоспі та необхідності надати довідки про реорганізацію підприємства.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно із записами, внесеними до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 03.01.1982, наявна інформація про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема:
за 1986 рік встановлений мінімум становив 80 трудоднів, фактично відпрацьовано 92 трудодень; 
за 1987 рік встановлений мінімум становив 74 трудоднів, фактично відпрацьовано 74 трудоднів; 
за 1988 рік встановлений мінімум становив 150 трудоднів, фактично відпрацьовано 182 трудоднів; 
за 1989 рік встановлений мінімум становив 230 трудоднів, фактично відпрацьовано 297 трудоднів; 
за 1990 рік встановлений мінімум становив 210 трудоднів, фактично відпрацьовано 287 трудоднів; 
за 1991 рік встановлений мінімум становив 200 трудоднів, фактично відпрацьовано 278 трудоднів; 
за 1992 рік встановлений мінімум становив 180 трудоднів, фактично відпрацьовано 267 трудоднів; 
за 1993 рік встановлений мінімум становив 180 трудоднів, фактично відпрацьовано 240 трудоднів; 
за 1994 рік встановлений мінімум становив 180 трудоднів, фактично відпрацьовано 310 трудоднів; 
за 1995 рік встановлений мінімум становив 180 трудоднів, фактично відпрацьовано 285 трудоднів; за 1996 рік встановлений мінімум становив 180 трудоднів, фактично відпрацьовано 272 трудоднів; 
за 1997 рік встановлений мінімум становив 180 трудоднів, фактично відпрацьовано 310 трудоднів; 
за 1998 рік встановлений мінімум становив 95 трудоднів, фактично відпрацьовано 135 трудоднів.
Отже, позивачем надано трудову книжку колгоспника, в якій містяться відомості про трудову участь в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та обсяг його виконання. 
Суд звертає увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підставу для внесення відповідних записів, які завірені печатками та підписами уповноваженої особи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означеного спірного періоду) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідача на відсутність інформації про встановлений та вироблений мінімум роботи в колгоспі не відповідає фактичним обставинам справи.
Разом з тим, як встановлено, відповідачам було надано довідки ТОВ «ТУР», що є правонаступником колгоспу ім. Леніна Мелітопольського району Запорізької області: від №21 від 17.07.2020, де містяться відомості про заробітну плату позивача для обчислення пенсії за період з 1989 по 1993; від №22 від 17.07.2020, де зазначена інформація, що позивач працювала в колгоспі ім. Леніна Мелітопольського району, Запорізької області згідно наявних документів з 01.08.1986 по 28.02.1987 та з 03.06.1988 по 01.06.1998; від №23 від 17.07.2020, де зазначена інформація, що ТОВ «ТУР» є правонаступником колгоспу ім. Леніна Мелітопольського району, Запорізької області, а також міститься інформація про встановлений мінімум вихододнів за рік та його виконання за період 1986-1998 роки.
Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, Управління такими правами не скористались.
Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача часу роботи позивача у період з 03.01.1982 по 01.06.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.01.1982, відповідачі діяли не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи наведене, час роботи позивача у колгоспі «ім. Леніна Мелітопольського району Запорізької області» у період з 01.06.1983 по 10.12.1993 може бути зарахований до страхового стажу позивача, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 24.12.1998 по 18.12.1999, суд зазначає таке.
Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93, № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі – Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Пунктом 2.1 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами п.2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
За змістом оскаржуваних рішень, періоди роботи позивача з 24.12.1998 по 18.12.1999, не враховано до страхового стажу позивача, оскільки відсутній наказ про припинення виплати допомоги.
Суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.
При цьому, слід зазначити, що ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV наділяє органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Втім, до матеріалів справи не надано доказів того, що відповідачем вчинялись будь-які дії, спрямовані на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити або спростувати страховий стаж позивача.
З цих підстав, суд вважає що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 24.12.1998 по 18.12.1999, адже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За викладених обставин суд доходить висновку, що спірні рішення не ґрунтується на вимогах законодавства та прийняті без урахування істотних обставин.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд, з урахуванням частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.01.2026 № 084650012820 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.02.2026 № 084650012820 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії в частині щодо не зарахування періоду роботи в колгоспі 03.01.1982 по 01.06.1998 та періоду перебування в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999. 
Згідно висновків Верховного Суду у постановах Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23 дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, який розглядав повторну заяву позивача про призначення пенсії від 15.02.2026.
Таким чином, враховуючи часткову протиправність рішення від 23.02.2026 № 084650012820, у суду є всі підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.02.2026, з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Леніна Мелітопольського району, Запорізької області в колгоспі 03.01.1982 по 01.06.1998 та періоду перебування в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. 
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням механізму розподілу витрат зі сплати судового збору, який застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20, сплачений позивачем судовий збір у 1064,96 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, оскільки суд дійшов висновку про протиправність його рішення та про необхідність зобов`язання вчинити певні дії для умов відновлення порушеного права.
Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, 69005, код ЄДРПОУ 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. ГОГОЛЯ, буд. 34, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.01.2026 № 084650012820 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.02.2026 № 084650012820 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії, в частині щодо не зарахування періоду роботи в колгоспі 03.01.1982 по 01.06.1998 та періоду перебування в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.02.2026, з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Леніна Мелітопольського району, Запорізької області в колгоспі 03.01.1982 по 01.06.1998 та періоду перебування в центрі зайнятості з 24.12.1998 по 18.12.1999 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1982 НОМЕР_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. 
В іншій частині у задоволенні позовних вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору сумі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 17.06.2026.

Суддя А.В. Сіпака