ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06 липня 2026 року  м. Чернівці  Справа № 725/1323/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Лисака І.Н.,
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.,
за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,
скаржник/стягувач: ОСОБА_1 ,
боржник: ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, державний виконавець Другого відділу ДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Степанова Марина Василівна, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малий Олександр, на дії (бездіяльність) органу примусового виконання,

при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Мар`ян Іван Степанович, на ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівці від 19 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Вольської-Тонієвич О.В., повний текст виготовлено 22 травня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії органу примусового виконання, в якій просила:
визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малого О.В. від 06.10.2025 року про передачу виконавчого провадження №78940648;
визнати неправомірною та скасувати постанову про передачу виконавчого провадження №78940648 від 08.10.2025 року, яка прийнята Державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степановою М.В.;
зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право Провадження №22-ц/822/1345/26 
заявника) шляхом передачі (повернення) у Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для подальшого виконання матеріалів виконавчого провадження №78940648 з примусового виконання виконавчого листа №725/3971/23, виданого Чернівецьким районним судом міста Чернівців 16.07.2025 про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою: по АДРЕСА_1 та 7310136600:33:002:1031 за адресою: по АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом прийняття до виконання виконавчого провадження №78940648 з примусового виконання виконавчого листа №725/3971/23, виданого Чернівецьким районним судом м. Чернівців 16.07.2025 року про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою: АДРЕСА_1 , 7310136600:33:002:1031 за адресою: АДРЕСА_1 .
Скаргу обґрунтовувала тим, що між сторонами існував спір з приводу зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , залишено без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2025 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, про зобов`язання здійснити знесення самочинного будівництва, задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою АДРЕСА_1 , 7310136600:33:002:1031 за адресою АДРЕСА_1 .
В іншій частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду 14 січня 2026 року у справі №725/3971/23 касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мар`яна І.С. залишено без задоволення. Постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 червня 2025 року залишено без змін та поновлено виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 19 червня 2025 року.
У свою чергу, під час перегляду справи у Верховному Суді в серпні 2025 року представник позивача звернувся до Другого відділу ДВС у м. Чернівці із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконавчого листа №725/3971/23, виданого Чернівецьким районним судом м. Чернівці 16 липня 2025 року щодо зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва. 
26 серпня 2025 року постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Чернівці відкрито виконавче провадження №78940648.
30 січня 2026 року стороною стягувача подано до Другого відділу ДВС у м. Чернівці клопотання про поновлення виконавчих дій, на що отримано інформацію стосовно передачі ВП №78940648 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області, за наслідками наведеного було винесено дві постанови від 06.10.2025 року та 08.10.2025 року. 
Вважала, що постанова начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Малого О.В. від 06.10.2025 року про передачу ВП є неправомірною та такою, що суперечить законодавству, оскільки не містить мотивів, що обумовили передачу виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого.
Крім того, звернула увагу й на те, що боржник ВП у цій справі не відноситься до категорії боржників, зазначених в п.4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому зазначене виконавче провадження не підвідомче Управлінню забезпечення примусового виконання рішень.
Враховуючи вище викладене та з посиланням на норми матеріального й процесуального права, які регулюють спірні правовідносини просила задовольнити її вимоги.
Ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівці від 19 травня 2026 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірною та скасовано постанову начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малого О.В. від 06.10.2025 року про передачу виконавчого провадження №78940648.
Визнано неправомірною та скасовано постанову про передачу виконавчого провадження №78940648 від 08.10.2025 року, яка прийнята Державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степановою М.В.
Зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом передачі (повернення) у Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для подальшого виконання матеріалів виконавчого провадження №78940648 з примусового виконання виконавчого листа №725/3971/23, виданого Чернівецьким районним судом міста Чернівців 16.07.2025 року про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою: по АДРЕСА_1 та 7310136600:33:002:1031 за адресою: по АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом прийняття до виконання виконавчого провадження №78940648 з примусового виконання виконавчого листа №725/3971/23, виданого Чернівецьким районним судом міста Чернівців 16.07.2025 року про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою: по АДРЕСА_1 та 7310136600:33:002:1031 за адресою: по АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , оскаржила її в апеляційному порядку.
Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що
передача виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого можлива виключно за заявою або за згодою стягувача, фактично ототожнивши право стягувача на вибір органу примусового виконання із забороною передачі виконавчого провадження між органами ДВС після його відкриття, відповідно судом не враховано, що право стягувача на вибір органу примусового виконання реалізується саме на стадії пред`явлення виконавчого документа до виконання, тобто шляхом звернення до відповідного органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Натомість, після відкриття виконавчого провадження подальший порядок його здійснення, у тому числі питання передачі виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, врегульований безпосередньо ЗУ «Про виконавче провадження» та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення прав стягувача, не встановивши при цьому жодних реальних негативних наслідків, які настали для заявника внаслідок передачі виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого.
Також, суд першої інстанції неправильно витлумачив пункт 6 розділу V Інструкції Пункт 6 Розділу V Інструкції прямо передбачає можливість передачі виконавчого провадження у разі наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення. При цьому, Інструкція не містить вичерпного переліку таких обставин, не встановлює обов`язку деталізувати їх у вигляді розширеного опису або доказового викладення в самій постанові та не визначає спеціальної форми чи ступеня
конкретизації мотивів передачі виконавчого провадження.
Наголошує й на тому, що суд, оцінюючи правомірність постанов про передачу виконавчого провадження №78940648, не надав належної правової оцінки основоположним завданням виконавчого провадження, визначеним статтями 1, 3 та 18 ЗУ «Про виконавче провадження», а висновок з приводу того, що начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області нібито вийшов за межі наданих повноважень при прийнятті постанови від 06.10.2025 року, є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.
Просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та скарги, поданої до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану увалу суд першої інстанції вказав, що положення ЗУ «Про виконавче провадження» надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.
Також зазначив, що зі змісту оскаржуваної постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малого О.В. від 06.10.2025 року про передачу виконавчого провадження вбачається, що підставою для передачі виконавчого провадження стало саме наявність інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.
Проте, постанова не містить посилання на те, які ж саме конкретно визначенні обставини та об`єктивні факти маються на увазі, та яким чином вони вливають на виконання рішення суду.
Таким чином, виходячи з наведених вище фактичних обставин, зважаючи на норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що передача виконавчого документа чи виконавчого провадження може здійснюватися лише за заявою чи згодою стягувача, а приймаючи оскаржувану постанову від 06.10.2025 року начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малий О.В. не взяв до уваги наведені вище норми закону та порушив принцип диспозитивності виконавчого провадження, що порушує права стягувача.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена при правильних висновках за встановлених обставин справи, отже вимогам закону відповідає в повній мірі.
Обставини справи щодо: набрання законної сили судовим рішенням у справі №725/3971/23, яким зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою АДРЕСА_1 , 7310136600:33:002:1031 за адресою АДРЕСА_1 ; залишення постановою Верховного Суду 14 січня 2026 року без задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Мар`яна І.С. на постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 червня 2025 року й поновлення виконання вказаної постанови сторонами визнається та не заперечується.
25 серпня 2025 року стороною стягувача подано заяву до Другого відділу ДВС у м. Чернівці про відкриття виконавчого провадження (а.с.8/зворот).
26 серпня 2025 року державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Чернівці винесено постанову про відкриття ВП №78940648 за виконавчим листом №725/3971/23, виданим Чернівецьким районним судом м. Чернівці 16.07.2025 року про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою: по АДРЕСА_1 та 7310136600:33:002:1031 за адресою: по АДРЕСА_1 (а.с.9/зворот).
28 січня 2026 року стороною стягувача направлено до Другого відділу ДВС у м. Чернівці заяву про поновлення виконавчих дій з примусового виконання ВП №78940648 (а.с.10/зворот-12).
30 січня 2026 року Другим відділом ДВС у м. Чернівці направлено стороні стягувача лист №9301, в якому повідомили про передачу ВП та надали копії постанов від 06 та 08 жовтня 2025 року для відома (а.с.12/зворот-13).
06 жовтня 2025 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малим О.В., при розгляді заяви адвоката Мар`ян І.С. винесено постанову, якою матеріали ВП №78940648 з примусового виконання виконавчого листа Чернівецького районного суду м. Чернівці від 16.07.2025 року №725/3971/23 про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: 7310136600:33:002:1032 за адресою АДРЕСА_1 , 7310136600:33:002:1031 за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває на виконанні Другому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Західної міжрегіонального управління Міністерства юстиції передати для подальшої виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечені примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Постанова мотивована тим, що наявні інші обставини, що ускладнюють виконання рішення, а тому керуючись п.п.6.6 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень дійшов зазначеного вище висновку (а.с.13/зворот-14).
08 жовтня 2025 року державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Чернівці винесено постанову про передачу ВП №78940648 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечені примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.15/зворот).
Згідно з частинами першою та другою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.
Стаття 74 ЗУ «Про виконавче провадження» вказує на те, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника були порушені.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
В силу частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Приписами пункту другого частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
В силу ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Частиною 4 статті 25 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
ЗУ «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розроблено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.
Згідно п.6 розділу V «Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень» Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, зокрема, при наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.
З установлених судом обставин справи вбачається, що підставою для передачі виконавчого провадження №78940648 з Другого відділу ДВС у м. Чернівці до іншого органу Управління забезпечення примусового виконання рішень стала постанова начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Малого О.В. від 06 жовтня 2025 року, прийнята в порядку розгляду заяви адвоката Мар`яна І.С. у зв`язку із тим, що наявні інші обставини, що ускладнюють виконання рішення.
Оскільки законом чітко не визначені переліку «інших обставин, що ускладнюють виконання рішення» передача ВП з одного органу ДВС до іншого здійснюється кожною компетентною посадовою особою суб`єктивно.
Так, наведений у статті 25 ЗУ «Про виконавче провадження» перелік підстав для передачі виконавчого провадження з одного до іншого органу ДВС не є вичерпним, а дії та рішення уповноваженої особи на такі дії є дискреційними.
У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі».
Тобто, дискреційні повноваження у державного органу виникають лише тоді, коли такі повноваження надані законами України. У протилежному випадку, за відсутності відповідного законодавчого положення, держорган яких-небудь дискреційних повноважень мати не може.
Слід зазначити, що крім територіальної компетенції існує й виключна підвідомчість виконавчих проваджень тому чи іншому органу державної виконавчої служби.
Пунктом 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції за №489/20802 від 02.04.2012 року в редакції на час винесення оскаржуваної постанови, зазначено, що відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, Спеціалізована антикорупційна прокуратура, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
У давному випадку зазначені критерії відсутні.
Таким чином, передача виконавчого провадження №78940648 з Другого відділу ДВС у м. Чернівці до іншого органу Управління забезпечення примусового виконання рішень не пов`язана з виключною підвідомчістю виконавчих проваджень, передбаченою пунктом 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року.
Як вже зазначалося, у відповідності до п.6-10 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.
Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:
у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження; 
до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби;
до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень, відділів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника управління забезпечення примусового виконання рішень щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділах державної виконавчої служби.
У випадках, передбачених абзацами третім та четвертим пункту 7 цього розділу, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.
Про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.
Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.
У випадках, передбачених пунктами 4, 6 цього розділу, матеріали виконавчого провадження передаються сформованими у хронологічному порядку за датами надходження документів, прошитими та пронумерованими, з описом документів.
Серед обставин, що обумовили передачу виконавчого провадження до іншого органу ДВС, у постанові начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Малого О.В. зазначено інші обставини, що ускладнюють виконання рішення.
Будь-яких мотивувань передачі виконавчого провадження про зобов`язання здійснити знесення самочинного будівництва до іншого органу ДВС з підстав наявності обставин, що ускладнюють це і як саме, в оскаржуваній постанові від 06.10.2025 року не наведено.
Також у даній постанові не наведено доводів заяви адвоката Маряна І.С., що стало підставою для подальших дій начальника Управління, так і мотивувань про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення і роблять неможливим забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій у Другому відділі державної виконавчої служби у м. Чернівці та необхідність передачі його до іншого органу ДВС.
При таких обставинах оскаржувана постанова начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Малого О.В. від 06 жовтня 2025 року не є вмотивованою і не відповідає вимогам пункту 8 розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5.
Статтею 74 ЗУ «Про виконавче провадження» гарантовано право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Перевірка судом правомірності прийнятої начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень Малого О.В. від 06 жовтня 2025 року постанови не свідчить про втручання у його дискреційні повноваження, передбачені Законом, а є забезпеченням реалізації стороною виконавчого провадження передбаченого статтею 74 ЗУ «Про виконавче провадження» права на оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Доводів з приводу непогодження з ухвалою суду саме в частині вимог скарги про зобов`язання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом передачі (повернення) у Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для подальшого виконання матеріалів виконавчого провадження №78940648 та зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом прийняття до виконання виконавчого провадження №78940648, - апеляційна скарга не містить, відповідно суд апеляційної інстанції з урахуванням принципу диспозитивності не здійснює їх перевірку.
Доводи, які містяться в обґрунтуванні апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів й незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівці від 19 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач     І.Н. Лисак

Судді:      М.І. Кулянда

О.О. Одинак