ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року
м. Київ
справа № 367/5206/24
провадження № 61-8500св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області, у складі судді Одарюка М. П., від 21 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., 
Ратнікової В. М., Саліхова В. В., від 05 червня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні майном.
2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року у праві 
№ 367/3859/20, зокрема визнано за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1381 га, кадастровий номер 3210945300:01:121:0921, та 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, загальною площею 246,04 кв. м, житловою площею 130,98 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Київський апеляційний суд у постанові від 28 листопада 2023 року, змінюючи мотивувальну частину рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року, зазначив, що висновки місцевого суду про те, що житловий будинок, який є об`єктом незавершеного будівництва, побудований сторонами за спільні кошти за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, є правильними. Зазначені обставини позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано. Отже, спірний об`єкт незавершеного будівництва є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, проте відповідач не вчиняє дій щодо прийняття його до експлуатації і право власності на нього не оформлює, а позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу вказаного майна. Тому зазначений об`єкт незавершеного будівництва є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках між ними.
4.  ОСОБА_1 вказує, що будинок (об`єкт будівництва) за адресою: АДРЕСА_1 , фактично придатний для введення в експлуатацію та реєстрації місця проживання позивачки з дочкою.
5. Позивачкою за адресою вказаного будинку оформлено договори на отримання комунальних послуг, а саме: договір розподілу природного газу 
від 22 грудня 2023 року, договір на водовідведення від 21 грудня 2023 року, договір щодо надання послуг з управління побутовими відходами 
від 21 грудня 2023 року. За адресою будинку з дати вселення до нього 
(2015 рік) зареєстровано медичні декларації позивачки з дочкою та здійснювались виклики сімейного і дитячого лікарів.
6. 22 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради 
№ 660 закріплено та визначено місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де вона постійно проживає.
7. Вказує, що із 20 лютого 2021 року у зв`язку з вимушеним тимчасовим виїздом позивачки з дочкою на час розгляду справи № 367/3859/20, ОСОБА_2 заблокував доступ їм до будинку, змінив замки, встановив на вікна та двері решітки, змінив охоронну компанію, яка взяла будинок під пультову охорону. Внаслідок цих дій позивачка була змушена потрапляти до будинку з представниками поліції та громадськості.
8. Відповідач не визнає прав позивачки на будинок та вважає, що він належить лише йому. Щодо неправомірних дій ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження № 12023116420000549 за статтею 356 КК України.
9. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд:
- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та їхній неповнолітній дочці ОСОБА_3 , житловим будинком (об`єктом незавершеного будівництва), придатного для проживання, готового до введення в експлуатацію та реєстрації місця проживання з господарськими спорудами, та земельною ділянкою, розташованих за адресою:  АДРЕСА_1 ;
- вселити ОСОБА_1 разом із їхньою неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 до вказаного житлового будинку.
10. У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.
11. Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що постановою Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 367/3859/20 рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя, поділ об`єкта незавершеного будівництва, скасовано. Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поділ об`єкта незавершеного будівництва передано на новий розгляд до суду першої інстанції, а у задоволенні позовних вимог про визнання спірного майна спільним майном подружжя відмовлено. Наразі справа про визнання об`єкта незавершеного будівництва та його поділ є предметом розгляду в Ірпінському міському суді.
12. Стверджує, що до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом 
в лютому 2020 року вона вивезла з будинку 
АДРЕСА_1 усі належні їй речі разом з речами неповнолітньої дитини та виїхала до іншого помешкання за адресою: 
АДРЕСА_2 , де проживає без реєстрації шлюбу з іншим чоловіком.
13. Вказує, що він понад 25 років проживає у спірному будинку, який належить йому на праві особистої приватної власності та є об`єктом незавершеного будівництва.
14. Жодних перешкод у користуванні об`єктом незавершеного будівництва АДРЕСА_1 він не створював. ОСОБА_1 добровільно виїхала з будинку та оселилась за адресою: 
АДРЕСА_2 , зі своєю новою родиною, де проживає впродовж останніх чотирьох років.
15. Враховуючи, що ОСОБА_1 була відсутня у належному йому об`єкті незавершеного будівництва більше чотирьох років, вважає, що вона втратила право користування житлом.
16. Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
17. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2024 року прийнято до розгляду та об`єднано зустрічний позов 
ОСОБА_2 із позовом ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
18. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 
2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
19. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з недоведеності позовних вимог. При цьому суд врахував, що судові рішення у справі № 367/3859/20, на які позивачка посилається, як на підставу набуття права власності на 1/2 частину спірного будинку, скасовані постановою Верховного Суду від 26 червня 2024 року.
20. Доказів того, що спірний житловий будинок введено в експлуатацію матеріали справи не містять, а отже цей будинок не має юридичного статусу нерухомого майна та вважається об`єктом незавершеного будівництва.
21. Також суд вказав, що позивачкою не надано доказів того, що вона є власником спірного будинку, а відповідач порушує її право на безперешкодне користування своїм майном. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка та її неповнолітня дочка зареєстровані за адресою спірного будинку.
22. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував, що спірний будинок є об`єктом незавершеного будівництва, не введений в експлуатацію і немає жодного судового рішення, яким би було встановлено його ступінь готовності, а тому вирішення спору про визнання відповідачки такою, що втратила право користування, є передчасним.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
23. Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2025 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
24. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що спірний будинок не має юридичного статусу нерухомого майна та вважається об`єктом незавершеного будівництва. Тому колегія суддів вважала, що не підлягають задоволенню заявлені ОСОБА_1 вимоги про усунення перешкод, оскільки вселення осіб до об`єкту незавершеного будівництва не допускається.
25. Крім того, апеляційний суд звернув увагу, що ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечувала наявності у неї права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Доказів для висновку про непридатність вказаної квартири для проживання через пошкодження внаслідок бойових дій суду не надано, що спростовує твердження позивачки про відсутність у неї та її дитини іншого житла.
26. Водночас колегія суддів зауважила, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав недоведеності, є помилковими, а тому рішення суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
27. Апеляційний суд також наголосив, що ухвалене судове рішення не перешкоджає ОСОБА_1 доводити відповідність будівельним нормам і правилам, готовність до експлуатації спірного об`єкту незавершеного будівництва, як житлового будинку, у справі № 367/3859/20 про визнання права власності та його поділ разом із земельною ділянкою і з цих підстав заявити відповідні вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним майном шляхом вселення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
28. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні її позову, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
29. 04 липня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року.
30. Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 367/5206/24, які у серпні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
31. Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
32. Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1  зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 13 жовтня 2020 року 
у справі № 447/455/17, від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15, 
від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15, від 28 листопада 2018 року 
у справі № 592/152/17, від 30 січня 2019 року у справі № 441/667/17, 
від 27 березня 2019 року у справі № 295/15305/15, від 03 квітня 2019 року 
у справі № 210/1857/15, від 26 червня 2019 року у справі № 739/1644/16, 
від 03 липня 2019 року у справі № 361/7299/15, від 09 жовтня 2019 року 
у справі № 695/2427/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13, 
від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16, від 26 червня 2024 року 
у справі № 367/3859/20, постановах Верховного Суду України від 21 січня 2016 року у справі № 6-2913цс16, від 15 травня 2017 року у справі 
№ 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
33. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбаченого пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстави для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
34. Посилається на те, що факт її тривалого проживання разом з дочкою у спірному будинку, який відповідачем умисно не вводиться в експлуатацію, підтверджено у справі № 367/3859/20 та є достатньою підставою для того, щоб вважати це помешкання їх житлом. Неправомірні дії відповідача щодо створення їм перешкод у користуванні спірним будинком свідчать про порушення їх права на повагу до житла. Натомість апеляційний суд безпідставно послався на те, що вона має інше житло, оскільки вимушений тимчасовий переїзд зі спірного будинку не є підставою для припинення її права на проживання у ньому.
35. Стверджує, що після звернення з позовом до суду у справі 
№ 367/3859/20 про поділ майна подружжя  ОСОБА_2 спільно зі своїми представниками почали вчиняти за адресою спірного будинку моральне, фізичне, психологічне та економічне насилля над позивачкою та її дочкою, тому нею спільно з органом опіки було прийнято рішення про тимчасовий переїзд до квартири АДРЕСА_2 , в якій згідно з актами обстеження житлових умов вона проживає лише з дочкою.
36. Зауважує, що спірний об`єкт незавершеного будівництва не належить відповідачу одноосібно, а є об`єктом спільної власності подружжя. Відповідно до відомостей технічного паспорту на будинок, спірний об`єкт нерухомого майна відповідає всім нормам для реєстрації та введення його в експлуатацію. Незавершені оздоблювальні роботи на другому поверсі, не перешкоджають як проживанню, так і прийняттю будинку в експлуатацію. Крім того, у висновку органу опіки щодо визначення місця проживання дитини зазначено, що в будинку створені всі умови для проживання. Спірний будинок експлуатується за призначенням, придатний для проживання, у ньому наявні комунікації, проведено інвентаризацію, проте відповідач протиправно не вчиняє дій щодо його введення в експлуатацію. 
Відзив на касаційну скаргу не подано
Відомості про інші процесуальні звернення
37. У серпні 2025 року ОСОБА_1 подала доповнення до касаційної скарги, які ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2025 року залишені без розгляду як такі, що подані поза межами строку, визначеного 
частиною першою статті 398 ЦПК України.
38. У травні 2026 року  ОСОБА_1 подала додаткові пояснення, в яких звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані після подання нею касаційної скарги у постанові від 08 квітня 2026 року у справі № 607/10858/22.
Обставини справи, встановлені судами
39. 20 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області між 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.
40.  ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 .
41. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2020 року у справі № 367/6725/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визначено місце проживання малолітньої дитини 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .
42.  ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_2 .
43. Судами під час розгляду справи № 367/3859/20 встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серія КВ 
№ 9061981, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 листопада 2003 року № 3424 (ВАР 937471) є власником земельної ділянки, площею 0,1381 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 3210945300:01:121:0921. Цільове призначення ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
44. Відповідно до звіту про оцінку майна від 28 січня 2020 року, проведеної ПП «Синергія», ринкова вартість незавершеного будівництва - індивідуального житлового будинку, загальною площею 246,04 кв. м., житловою площею 130,98 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 становить 3 056 000 грн, без врахування ринкової вартості прав, пов`язаних із земельною ділянкою, ступінь готовності об`єкту - 90%. До звіту долучено копію дозволу на виконання будівельних робіт від 18 травня 2005 року № 225, який виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області ОСОБА_2 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по індивідуально розробленому проекту по 
АДРЕСА_1 . Відповідно до проєктної документації, узгодженої та зареєстрованої 19 жовтня 2004 року за № 261 відділом містобудування та архітектури Ірпінського міського виконавчого комітету Київської області, технічний нагляд будівництва здійснює ПМП «Аркос», дозвіл і проєктну документацію 19 травня 2005 року отримав забудовник - ОСОБА_2 .
45. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2023 року у справі № 367/3859/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.
Визнано земельну ділянку, площею 0,1381 га, кадастровий номер 3210945300:01:121:0921, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка набута під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1381 га, кадастровий номер 3210945300:01:121:0921, та на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - індивідуального житлового будинку, загальною площею 
246,04 кв. м, з житловою площею 130,98 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості вказаного автомобіля марки у розмірі 57 229 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.
46. Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року справі № 367/3859/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року змінено, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції вказаної постанови.
47. Постановою Верховного суду від 26 червня 2024 року у справі 
№ 367/3859/20 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя, поділ об`єкта незавершеного будівництва скасовано.
Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ об`єкта незавершеного будівництва передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя відмовлено.
В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області 
від 23 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 28 листопада 2023 року залишено без змін.
48.  ОСОБА_1 до позовної заяви було додано, зокрема:
- копії договорів про надання комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 ;
- рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради № 120 
від 16 лютого 2021 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 », в якому зазначено, що ОСОБА_1 проживає разом з дочкою за адресою: АДРЕСА_1 ;
- рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради № 660 
від 22 жовтня 2019 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 », в якому визначено місце проживання 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де вона постійно проживає;
- висновок Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ;
- акт обстеження нерухомого майна, пошкодженого внаслідок бойових дій, за адресою: АДРЕСА_2 .
49. Судами встановлено, що зокрема у зв`язку існуванням спору щодо набуття позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - індивідуального житлового будинку, розташованих за адресою: 
АДРЕСА_1 , який перебуває на розгляді в Ірпінському міському суді Київської області, між сторонами склалися конфліктні взаємовідносини.
50. 17 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області із заявою про те, що її колишній чоловік вчиняє самоправні дії щодо неї.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
51. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
52. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
53. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
54. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
55. За змістом частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
56. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України).
57. Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
58. Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
59. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
60. Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі 
№ 361/7299/15-ц наголосив, що: «У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.
Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.
Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Разом з тим, у розумінні статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Висновки судів та посилання відповідача на відсутність державної реєстрації спірного житлового будинку та недоведеність факту введення його в експлуатацію не можуть бути підставою для позбавлення позивача та її малолітніх дітей права на житло, а є лише свідченням бездіяльності відповідача, як замовника будівництва, щодо проведення установленої законом процедури оформлення цієї нерухомості».
61. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2026 року у справі № 607/10858/22 зазначала, що об`єктом незавершеного будівництва є річ особливого роду, щодо якої можливе існування цивільних прав і обов`язків, тобто може перебувати в цивільному обороті. Ступінь готовності спорудженого подружжям об`єкта незавершеного будівництва не є кваліфікуючою ознакою для ідентифікації відповідного об`єкта як оборотоздатного (пункти 183, 185 вказаної постанови).
62. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03, поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
63. Термін «житло» в тлумаченні ЄСПЛ означає насамперед місце, де особа є «вдома». Наголос робиться на аспекті важливості об`єкта (помешкання) для особи, задоволення її потреб, а не на характеристиці самого об`єкта, приміром, його відповідності певним вимогам.
64. ЄСПЛ у справі «Backley v. the United Kingdom», заява № 20348/92, зазначив, що ніщо у статті 8 Конвенції та у попередніх рішеннях суду не свідчить на користь того, що концепція «житла» має обмежуватися резиденцією, яка облаштована відповідно до чинного законодавства.
65. Згідно з матеріалами розглядуваної справи, сторони є співвласниками земельної ділянки, площею 0,1381 га, кадастровий номер 3210945300:01:121:0921, на якій розташований спірний об`єкт незавершеного будівництва зі ступенем готовності 90%.
66. Судовий спір між сторонами, які є колишнім подружжям, щодо поділу об`єкта незавершеного будівництва триває у справі № 367/3859/20.
67.  ОСОБА_1 разом зі спільною з ОСОБА_2 дочкою - ОСОБА_3 , 2007 року народження, проживали у спірному будинку до лютого 2021 року, а потім, за твердженням позивачки, тимчасово залишили будинок на час вирішення справи № 367/3859/20.
68. Обставин, які свідчили б про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 втратили право користування спірним будинком, судами не встановлено.
69.  ОСОБА_2 не оскаржив рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні його зустрічного позову щодо визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житлом.
70. Апеляційний суд, погодився з висновками міського суду про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спірний будинок не має юридичного статусу нерухомого майна та вважається об`єктом незавершеного будівництва, а вселення осіб до об`єкту незавершеного будівництва не допускається.
71. Верховний Суд не може погодитись із такими висновками апеляційного суду.
72. Апеляційний суд помилково вказав, що спірні правовідносини у справі, що переглядається, та у справі № 361/7299/15-ц не є подібними, з огляду на те, що у справі № 361/7299/15-ц об`єкт незавершеного будівництва був на 100% готовий до експлуатації, а у розглядуваній справі - на 90%. 
Натомість у зазначених справах, незалежно від ступеня готовності об`єкту незавершеного будівництва, визначальним є те, чи використовується цей об`єкт для проживання, тобто чи є житлом.
73. Апеляційний суд не надав оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що спірний житловий будинок, хоч і не введений в експлуатацію, проте повністю придатний для проживання, зокрема до нього проведено всі необхідні комунікації і він тривалий час використовується сторонами для проживання.
74. При цьому ОСОБА_2 у зустрічному позові не заперечував факт свого проживання у будинку та просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним об`єктом саме як житловим приміщенням.
75. За цих обставин суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
76. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 
2025 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, в апеляційному порядку не переглядалось, ОСОБА_2 в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині не є предметом касаційного перегляду в межах цього касаційного провадження.
77. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
78. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
79. Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, встановити обставини, які мають значення для вирішення справи, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
80. Оскільки розгляд справи не завершено, питання розподілу судових витрат Верховний Суд не вирішує.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович