ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/3482/23	
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Матущак О.І.
Скрипчук О.С. 
секретар судового засідання Копець Х.А.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
“Лендгруп” від 26.11.2025 (вх.№ЗАГС 01-05/3489/25 від 27.11.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 (повний текст рішення складено 06.11.2025, суддя І.Р. Матвіїв)
у справі № 914/3482/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Трансмобіл” (надалі- ТОВ “Трансмобіл”), м. Вишневе Київська область
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Лендгруп” (надалі- ТОВ “Лендгруп”), с.Теребежі Золочівського району Львівської області
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, м. Івано-Франківськ
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, м.Вишгород Київської області
за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервісна компанія “Сабсоіл” (надалі – ТОВ “Сервісна компанія “Сабсоіл”), м. Луцьк 
про: визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

з участю представників:
від позивача (в режимі відеоконференції): Герасимова Т.І.;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи-1: не з`явився; 
від третьої особи-2: не з`явився;
від третьої особи-3: не з`явився 
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Трансмобіл» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Лендгруп» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича зареєстрований в реєстрі за № 167 вчинений 03.09.2023. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено вимоги законодавства щодо доведення безспірності заборгованості, а приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не дотримано нормативно визначеної процедури його вчинення.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.01.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича; в якості третьої особи-2 приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича та в якості третьої особи-3- ТОВ “Сервісна компанія Сабсоіл”.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 у справі №914/3482/23 (суддя Р.І. Матвіїв) позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Приватного нотаріуса Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личука Тараса Володимировича зареєстрований в реєстрі за № 167, вчинений 03.09.2023. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмобіл» - 2 684, 00 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
При ухваленні рішення суд виходив з того, що до заяви про вчинення виконавчого напису відповідач не долучав документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання визначеного у п. 5.9.2 договору зберігання від 29.08.2019 в редакції додаткової угоди № 2 від 09.04.2020, зокрема договору зберігання з додатковими угодами, акта приймання-передачі нафтопродуктів, накладних, виписок з банківського рахунку, тощо. Доказів дослідження приватним нотаріусом відповідних доказів з метою встановлення безспірності вимог заявника у справі немає. На переконання суду відповідач також не довів порушення умов п. 6.8 договору зберігання нафтопродуктів від 29.08.2019, якими визначено обов`язок зберігача сплатити поклажедавцеві 2 339 952,00 грн. протягом 10 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору зберігання. 
Не погоджуючись з даним рішенням, ТОВ “Лендгруп” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 27.10.20025 у даній справі та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Скаржник вважає оскаржуване рішення ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, при неправильному застосуванні норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи без участі представника відповідача, що позбавило ТОВ “Лендгруп” можливості надати усні пояснення щодо розрахунку заборгованості та спростувати твердження позивача безпосередньо в засіданні. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не довів безспірності заборгованості. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що згідно з п. 1 Переліком документів (постанова КМУ № 1172) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення. ТОВ “Лендгруп” нотаріусу було надано: договір зберігання та додаткові угоди; договір застави; акт приймання-передачі пального (підписаний обома сторонами, скріплений печатками), який підтверджує факт передачі майна і виникнення зобов`язання. Водночас, суд першої інстанції безпідставно відхилив виписку та розрахунок заборгованості як доказ. Чинне законодавство не вимагає від стягувача подання нотаріусу всіх первинних бухгалтерських документів за 3 роки, а лише тих, що підтверджують заборгованість. Наявність підписаного акта та відсутність доказів оплати/повернення майна з боку боржника (які позивач не надав суду) свідчить про наявність боргу. На переконання скаржника, суд не врахував специфіку нотаріального процесу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус керується виключно Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій. У Переліку документів (постанова КМУ № 1172) для стягнення заборгованості за договорами застави (на відміну від іпотеки) відсутня імперативна вимога щодо надання нотаріусу доказів направлення вимоги боржнику за 30 днів. Відсутність доказів повідомлення в нотаріальній справі не скасовує факту існування боргу та не робить його спірним по суті. Також вважає формальним висновок суду про те, що на дату 30.08.2020 (дата початку нарахування в розрахунку) борг ще виник, оскільки строк оплати спливав 08.09.2020. Отже, навіть якщо прийняти позицію суду про 08.09.2020, як дату виникнення прострочення, станом на дату вчинення напису (03.09.2023) прострочення існувало вже майже 3 роки. Технічна неточність у визначенні дати початку нарахування (різниця у 9 днів) у розрахунку не спростовує факту невиконання зобов`язання в цілому на суму понад 2,3 млн грн.
Позивач та треті особи не надали суду письмових відзивів на апеляційну скаргу.
Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідач та треті особи не делегували уповноважених представників в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, складеними відповідальним працівником Західного апеляційного господарського суду та списком розсилки поштової кореспонденції.
Суд враховує, що ухвали Західного апеляційного господарського суду у справі №914/3482/23 оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень України. Зміст ухвал є загальнодоступним.
Учасники справи зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у їх справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Колегія суддів зауважує, що суд неодноразово відкладав розгляд апеляційної скарги з метою забезпечення принципу змагальності судового процесу та рівності його учасників перед законом і судом, враховуючи незабезпечення учасниками справи явки уповноважених представників у судові засідання, вказуючи при цьому, що участь представників сторін в судовому засіданні визначається на їх власний розсуд; неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Також у відповідності до ст. 197 ГПК України учасники справи не були позбавлені права взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Однак, ні відповідач, ні треті особи правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не скористалися.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що явка сторін у справі обов`язковою не визнавалась, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, матеріали справи є достатніми для перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу № 914/3482/23 за відсутності уповноважених представників відповідача та третіх осіб у справі.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
29.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» (Поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія Сабсоіл» (Зберігач) укладено договір зберігання нафтопродуктів №29/08/2019. Відповідно до п. 1.1 договору Поклажодавець передає, а Зберігач здійснює на складі паливно-мастильних матеріалів, що розташований за адресою: м. Луцьк, вул. Лідавська, 2 зберігання (включаючи прийом, зберігання, контроль якості та відпуск) нафтопродуктів, що належать Поклажодавцеві, за його рахунок з урахуванням норм природних втрат нафтопродуктів, на умовах договору.
Згідно з п. 1.2 договору товар вважається переданим на зберігання з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі товару. При цьому право власності на товар до Зберігача не переходить.
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 29 серпня 2020 року, а в частині розрахунків – до повного їх завершення. Поклажодавець зобов`язаний вивести нафтопродукти, що залишаються на зберіганні, до моменту закінчення терміну дії даного договору (п. 8.3 договору).
До договору зберігання №29/08/2019 від 29.08.2019 сторони уклали додаткову угоду № 1 від 29.08.2019, в якій визначили порядок розрахунків (вартість послуг по прийому, зберіганню, контролю якості та відпуску нафтопродуктів).
09.04.2020 укладено додаткову угоду № 2 до договору зберігання нафтопродуктів №29/08/2019 від 29.08.2019, якою сторони погодили доповнити договір, серед іншого, пп. 1.2.1 п. 1.2: «Зберігач має права за згодою Поклажодавця користуватись товаром, переданим йому на зберігання. За право розпоряджатись товаром переданим на зберігання, Зберігач здійснює оплату в розмірі і в спосіб, передбачений цим договором».
Окрім того, договір доповнено п. 6.7, 6.8 Розділ 6 договору : «Усі обов`язки Зберігача по цьому договору забезпечуються договором застави, укладеним на виконання умов цього договору. Поклажодавець (Заставодержатель) має право у разі невиконання Зберігачем зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами Заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. «Протягом десяти календарних днів з моменту закінчення строку дії договору Зберігач зобов`язується сплатити Поклажодавцеві грошові кошти в розмірі 2 339 9552, 00 грн.».
Додатковою угодою № 3 від 09.04.2020 до договору зберігання нафтопродуктів №29/08/2019 від 29.08.2019 сторони виклали розділ 5 договору «Порядок розрахунків» у новій редакції.
09.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» (Заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія Сабсоіл» (Боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмобіл» (Заставодавець) укладено договір застави транспортних засобів.
Відповідно до п. 1 договору застави заставою забезпечується виконання Боржником зобов`язань за договором зберігання нафтопродуктів №29/08/2019 від 29.08.2019, додатковою угодою № 1 від 29.08.2019 та додатковою угодою № 2 від 09.04.2020, що укладені між Заставодержателем і Боржником, а саме: п. 5.9.2 договору зберігання нафтопродуктів за умовами якого Зберігач проводить плату за фіксованою ціною за право розпорядження майном відповідно до акта приймання-передачі дизельного палива на зберігання, в розмірі 4% щомісяця від вартості переданого товару на зберігання, що становить 93 598,08 грн на місяць. Оплата здійснюється Зберігачем чотирма рівними платежами у наступному порядку:-перший платіж не пізніше сьомого числа місяця за який здійснюється оплата;-другий платіж не пізніше чотирнадцятого числа місяця за який здійснюється оплата;-третій платіж не пізніше двадцять першого числа місяця за який здійснюється оплата;-четвертий платіж не пізніше тридцятого числа місяця за який здійснюється оплата.
Згідно з п. 6.8 договору зберігання нафтопродуктів за умовами якого протягом десяти календарних днів з моменту закінчення строку дії договору Зберігач зобов`язується сплатити Поклажодавцеві грошові кошти в розмірі 2 339 952,00 грн. Поклажодавець (Заставодержатель) має право у разі невиконання Зберігачем (Боржником) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами Заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.
Цей договір діє до 29 серпня 2020 року, а в частині розрахунків - до повного їх завершення. Поклажодавець (Заставодержатель) зобов`язаний вивезти нафтопродукти, що залишаються на зберіганні до моменту закінчення терміну дії цього договору.
Предметом застави за цим договором є рухоме майно Заставодавця, а саме транспортні засоби, вказані у 1.2 договору застави.
У розділі 4 договору застави визначено умови звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до п. 4.1 договору застави Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави при настанні хоча б однієї обставини з наступних: -якщо у момент настання строку виконання Боржником зобов`язань за договором зберігання нафтопродуктів вони будуть виконані неповністю або несвоєчасно або невиконані, а саме: п. 5.9.2 договору зберігання нафтопродуктів за умовами якого Зберігач проводить оплату за фіксованою ціною за право розпорядження майном відповідно до акта приймання-передачі дизельного палива на зберігання, в розмірі 4% щомісяця від вартості переданого товару на зберігання, що становить 93 598,08 грн. на місяць. Оплата здійснюється Зберігачем чотирма рівними платежами у наступному порядку: -перший платіж не пізніше сьомого числа місяця за який здійснюється оплата; -другий платіж не пізніше чотирнадцятого числа місяця за який здійснюється оплата; -третій платіж не пізніше двадцять першого числа місяця за який здійснюється оплата; -четвертий платіж не пізніше тридцятого числа місяця за який здійснюється оплата.
Згідно з п. 6.8. договору зберігання нафтопродуктів за умовами якого протягом десяти календарних днів з моменту закінчення строку дії договору Зберігач зобов`язується сплатити Поклажодавцеві грошові кошти в розмірі 2 339 952,00 грн.; в інших випадках, передбачених законодавством України або цим договором.
З наявної в матеріалах справи копії банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунках ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» за період 15.08.2019 - 15.08.2023 вбачається, що між ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» та ТОВ «Лендгруп» здійснювались транзакції з надання поворотної фінансової допомоги; оплати за перевезення нафтопродуктів згідно з договором 2804/20 П від 28.04.2020; оплати за зберігання МПП зг. рахунків № 3 від 31.01.2020 на суму 9 711,31 грн.; № 15 від 31.12.2019 на суму 9 714,67 грн.; № 14 від 29.11.2019 на суму 8 808,17 грн.; № 13 від 31.10.2019 на суму 9 690,45 грн.; № 12 від 30.09.2019 на суму 9 698,29 грн.
Відповідно до акта приймання-передачі нафтопродуктів від 09.04.2020, що є додатком №1 до договору зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019, ТОВ «Лендгруп» передало, а ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» прийняло на відповідальне зберігання нафтопродукти загальною вартістю 2 339 952,00 грн. Акт підписаний та скріплений печатками сторін (т. 4, а.с. 97).
В матеріалах справи міститься копія акта № 5 прийому-передачі дизельного пального на зберігання, що є невід`ємною частиною договору зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019, згідно якого ТОВ «Лендгруп» передало на зберігання ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» дизельне пальне загальною кількістю 138 663 кг (т. 4, а.с. 147).
Також в матеріалах справи наявні копії актів надання послуг по договору зберігання №29/08/2019 від 29.08.2019, складені ТОВ «Лендгруп» (Замовник) та ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» (Виконавець), зокрема: від 31.08.2019 на суму 941,99 грн.; від 30.09.2019 на суму 9 698,29 грн.; від 31.10.2019 на суму 9 690,45 грн.; від 29.11.2019 на суму 9 714,67 грн.; від 31.12.2019 на суму 9 714,67 грн.; від 31.01.20120 на суму 9 711,31 грн (т. 4, а.с. 158- 163). Копія видаткової накладної №1615 від 12.04.2019, згідно з якою ТОВ «БНК Україна» поставило ТОВ «Лендгруп» дизельне паливо на загальну суму 1 714 716,76 грн; копія видаткової накладної №1314 від 28.03.2019 на загальну суму 3 266 764,90 грн. (т. 4, а.с. 206, 215).
Копія договору зберігання нафтопродуктів № 01/19 від 30.01.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» (Поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія Сабсоіл» (Зберігач) (зі змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 30.01.2019) (т. 4, а.с. 111-116, 146). Копії актів на підставі яких ТОВ «Лендгруп» передало ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» на зберігання дизельне пальне, а саме акти прийому-передачі дизельного пального на зберігання, що є невід`ємною частиною договору зберігання нафтопродуктів №01/19 від 30.01.2019: № 1 від 07.02.2019; № 1А від 07.02.2019; № 2 від 08.02.2019; № 3 від 20.03.2019; № 4 від 01.04.2019; № 5 від 17.04.2019 та №8 від 29.08.2019 (т. 4, а.с. 148-154) та копії актів надання послуг зі зберігання за договором зберігання нафтопродуктів № 01/19.
ТОВ «Лендгруп» долучило до справи копію акта звірки взаєморозрахунків від 30.01.2019 за період січень 2020 лютий 2020 між ТОВ «Лендгруп» та ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл», згідно з яким станом на 29.02.2020 заборгованість на користь ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» становить 9 401,73 грн. Акт підписаний та скріплений печатками сторін (т. 4, а.с. 96).
Як зазначає позивач у позовній заяві, ТОВ «Трансмобіл», 03.09.2023 звернувшись до Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, отримав виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 167, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 72735320.
Ухвалами Господарського суду Львівської області від 06.03.2024, 27.03.2024, 17.04.2024, 16.04.2025 суд неодноразово витребовував у Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. копії усіх документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису від 03.09.2023 зареєстрованого в реєстрі за № 167 та виконавчий напис від 03.09.2023, зареєстрований в реєстрі за № 167.
Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В долучив матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 03.09.2023 зареєстрованого в реєстрі за № 167, а саме: копію заяви ТОВ «Лендгруп» про вчинення виконавчого напису від 15.08.2023, до якої додано виписку та розрахунок заборгованості за кредитним договором та договір застави транспортних засобів від 09.04.2020, копію виконавчого напису від 03.09.2023, зареєстрованого в реєстрі за № 167.
У поданій заяві про вчинення виконавчого напису від 15.08.2023 ТОВ «Лендгруп» просило приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. вчинити виконавчий напис на договорі застави транспортних засобів на користь ТОВ «Лендгруп».
Заява обгрунтована тим, що 09.04.2020 між ТОВ «Лендгруп» (Стягувач), ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» (Боржник) та ТОВ «Трансмобіл» (Заставодавець) укладено договір застави транспортних засобів з метою забезпечення виконання зобов`язань Боржника за договором зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019, додатковою угодою за № 1 від 29.08.2019, додатковою угодою № 2 від 09.04.2020. У зв`язку з порушенням умов договору зберігання з додатковими угодами у Боржника обліковується заборгованість перед Стягувачем. Позичальник всупереч умовам договору зберігання з додатковими угодами та законодавству припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, чим порушив умови вищезазначеного договору. Станом на момент подання даної заяви, грошові кошти згідно умов договору нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019 з додатковими угодами не повернуті. Сума заборгованості складає 3 722 874,11 грн., з яких: 2 339 952,00 грн. заборгованість за договором; 207 837,97 грн. заборгованість за 3 % річних та 1 175 084,14 грн. заборгованість за інфляційними втратами. Стягнення здійснюється за період з 30.08.2020 по 15.08.2023 (т. 5, а.с. 22).
Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В 03.09.2023 на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 вчинив виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 167, яким пропонував звернути стягнення на рухоме майно – транспортні засоби, які належать ТОВ «Трансмобіл» (т. 5, а.с. 20-21).
На підставі виконавчого напису № 167 від 03.09.2023 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. відкрив виконавче провадження №72735320 відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.09.2023 (т. 2, а.с. 106-109).
В межах виконавчого провадження № 72735320 від 08.09.2023 винесено постанови про арешт майна боржника, про розшук майна боржника від 08.09.2023 та від 19.09.2023 про розшук майна боржника (т. 2, а.с. 116-118, 120-122, 124-126).
Позивач, вважаючи, що ТОВ “Лендгруп” порушені вимоги законодавства щодо доведення безспірності заборгованості, а Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем при вчиненні виконавчого напису від 03.09.2023, зареєстрованого в реєстрі за № 167, недотримано нормативно визначеної процедури його вчинення звернувся з даним позовом до суду.
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.
В даному спорі забезпечене заставою зобов`язання виникло з договору зберігання нафтопродуктів №29/08/2019 від 29.08.2019, укладеного між ТОВ «Лендгруп» (Поклажодавець) та ТОВ «Сервісна компанія Сабсоіл» (Зберігач).
За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог, та/або про максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України).
В силу приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Позивач оскаржує виконавчий напис приватного нотаріуса Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личука Тараса Володимировича зареєстрований в реєстрі за № 167, вчинений 03.09.2023 за заявою ТОВ «Лендгруп».
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону), зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5 (з подальшими змінами, далі - Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» унормовано, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (ч. 1 ст. 88 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 14.07.2020 Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат").
Натомість Порядком вчинення нотаріальних дій (підпункт 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II) (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису від 03.09.2023) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: a) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; b) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
З наведеного вбачається, що норми Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, визначали виключно трирічний строк звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, норми Порядку вчинення нотаріальних дій передбачали річний строк для вчинення виконавчого напису у відносинах між підприємствами, установами та організаціями.
Враховуючи те, що Закон має ієрархічно вищу юридичну силу над підзаконними нормативно-правовими актами, суд першої інстанції підставно дійшов висновку про застосування в даних правовідносинах щодо строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису норм Закону України «Про нотаріат».
Пунктом 3.2. Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку).
Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють заборгованість.
Отже , відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом строку, що визначається згідно з частиною другою статті 28 цього Закону.
Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України); 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що відповідач, маючи намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження у спосіб реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису і у подальшому на підставі виконавчого напису № 167 від 03.09.2023, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. 08.09.2023 відкрив виконавче провадження №72735320.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18) за позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню виснувала, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.
В матеріалах даної справи відсутні докази письмового повідомлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія Сабсоіл», та/або заставодавця, Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмобіл», як до звернення заставодержателя до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, так і до звернення до приватного виконавця за реалізацією заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Враховуючи те, що відповідачем не направлялись жодні листи, претензії або інші повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання на адресу позивача, що в силу приписів чинного законодавства є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Також колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц зробила висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (зі змінами). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з цим Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із зазначеним вище Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису: 1. нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Як зазначалось вище, ТОВ «Лендгруп» 15.08.2023 звернулось до приватного виконавця із заявою на вчинення виконавчого напису, у якій зазначило, що станом на момент подання заяви грошові кошти, передбачені договором зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019 та додатковими угодами до договорів, не повернуті.
Відповідно до заявиТОВ «Лендгруп» (Заставодержателя): «сума заборгованості складає 3 722 874,11 грн., з яких: 2 339 952,00 грн. заборгованість за договором, 207 837,97 грн. заборгованість за 3 % річних, 1 175 084, 14грн. заборгованість за інфляційними втратами. Стягнення здійснюється за період з 30.08.2020 по 15.08.2023».
Крім договору застави транспортних засобів від 09.04.2020 відповідач до заяви про вчинення виконавчого напису долучив виписку та розрахунок заборгованості від 15.08.2023 за договором зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019, додатковою угодою № 1 від 29.08.2019, додатковою угодою № 2 від 09.04.2020 за період з 30.08.2020 по 15.08.2023. Долучена виписка підписана та скріплена печаткою ТОВ «Лендгруп», у виписці вказано суми заборгованості за договором, 3% річних та інфляційними втратами та зазначено, що заборгованість не погашено (т. 1, а.с. 238).
Водночас, долучена відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису виписка та розрахунок заборгованості від 15.08.2023, який, на переконання скаржника, підтверджує безспірність заборгованост, не є первинним документом, який підтверджує розмір заборгованості позивача станом на 30.08.2020 за договором зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019, додатковими угодами за період з 30.08.2020 по 15.08.2023, період існування такого боргу та підставу виникнення зобов`язань, про що судом першої інстанції зроблено правильний висновок.
Як слушно зауважив суд першої інстанції, в п. 1 договору застави транспортних засобів від 09.04.2020 визначено, що заставою забезпечено виконання Боржником зобов`язань за договором зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019, що визначені у п. 5.9.2 договору (обов`язок Зберігача оплати за право розпорядження майном) та п. 6.8 договору (обов`язок сплатити Поклажедавцеві 2 339 952,00 грн. протягом 10 днів з моменту закінчення строку дії договору зберігання).
Натомість у заяві про вчинення виконавчого напису та, відповідно, у оскаржуваному виконавчому написі не зазначено, порушення якого із зобов`язань (невиконання умов п. 5.9.2 чи п. 6.8 договору) стало підставою для вчинення відповідної нотаріальної дії.
Відтак, відповідачем не доведено безспірності вимоги, заявленої внаслідок порушення третьою особою-3 - ТОВ «Сервісна компанія «Сабсоіл» умов п. 5.9.2 договору зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019 в редакції додаткової угоди № 2 від 09.04.2020, якими визначено обов`язок Зберігача проводити оплату за право розпорядження майном відповідно до акта приймання-передачі дизельного палива на зберігання.
Крім того, до заяви про вчинення виконавчого напису відповідач не долучав документи, що підтверджують безспірність заборгованості Боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, визначеного у п. 5.9.2 договору зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019 в редакції додаткової угоди № 2 від 09.04.2020, зокрема договору зберігання з додатковими угодами, акта приймання-передачі нафтопродуктів, накладних, виписок з банківського рахунку, тощо.
Докази дослідження приватним нотаріусом відповідних доказів з метою встановлення безспірності вимог заявника у справі відсутні.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач не довів порушення умов п. 6.8 договору зберігання нафтопродуктів №29/08/2019 від 29.08.2019, яким визначено обов`язок Зберігача – ТОВ «СК Сабсоіл» сплатити Поклажедавцеві – ТОВ «Лендгруп» 2 339 952,00 грн. протягом 10 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору зберігання.
Договір зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019 діє до 29.08.2020, як визначено у п. 8.3 договору. Отже обов`язок сплатити 2 339 952,00 грн. протягом 10 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору зберігання мав бути виконаний до 08.09.2020 включно.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що станом на 30.08.2020, як зазначено у виписці та розрахунку заборгованості від 15.08.2023, а також виконавчому написі, заборгованість в сумі 2 339 952,00 грн. за невиконання п. 6.8 договору зберігання нафтопродуктів № 29/08/2019 від 29.08.2019 не існувала.
Беручи до уваги вищенаведені норми права та фактичні обставини даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича зареєстрованого в реєстрі за №167 вчинененого 03.09.2023. 
Щодо тверджень скаржника, що суд першої інстанції провів розгляд справи по суті за відсутності представника відповідача, що позбавило ТОВ “Лендгруп” можливості надати усні пояснення щодо розрахунку заборгованості та спростувати твердження позивача безпосередньо в засіданні, колегія суддів враховує таке.
Матеріалами справи підтверджено, що в судовому засіданні 13.08.2025 суд першої інстанції, з`ясувавши думку представників учасників справи щодо закриття підготовчого провадження, дійшов висновку про виконання завдань підготовчого провадження, закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні 27.10.2025 суд, за участю представників позивача та третіх осіб, здійснив розгляд справи по суті. Відповідач повторно в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, звернувся до суду із заявою від 27.10.2025 про відсутність технічної можливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку. ТОВ “Лендгруп” на стадії розгляду справи по суті двічі, 17.09.2025, 15.10.2025 зверталося до суду першої інстанції з клопотаннями про відкладення розгляду справи. У судові засідання з розгляду справи по суті 17.09.2025, 15.10.2025, 23.10.2025 відповідач не з`являвся.
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції вжив усіх належних заходів, передбачених процесуальним законодавством, для забезпечення принципу змагальності судового процесу та рівності його учасників перед законом і судом, проте відповідач не скористався наданим йому правом та не забезпечив явку представника в судові засідання. Водночас, колегія суддів зауважує, що представник скаржника ТОВ «Лендгруп» (відповідач) в суді апеляційної інстанції також жодного разу не забезпечив явку представника, правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не скористався.
Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги та жодним чином не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 у справі № 914/3482/23.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
у х в а л и в:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лендгруп” залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 у справі №914/3482/23 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником. 
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук
Судді О.І. Матущак
О.С. Скрипчук